ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2024 р. 	Справа № 480/9073/23	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Макаренко Я.М.,
Суддів: Любчич Л.В. ,  Жигилія С.П. ,
розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Національної поліції в Сумській області на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 27.02.2024, головуючий суддя І інстанції: С.О. Бондар, вум. Суми, по справі № 480/9073/23
за позовом                 ОСОБА_1  
до                Головного управління Національної поліції в Сумській області                        
про визнання відмови протиправною та зобов`язання вчинити дії,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 , звернувся до Сумського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Національної поліції в Сумській області, в якому просив:
- визнати протиправною відмову Головного управління Національної поліції в Сумській області в зарахуванні позивачу періоду служби в органах Державної кримінально-виконавчої служби України з 01.02.2012 по 12.07.2014 до стажу служби в органах Національної поліції України, який дає право на встановлення надбавки за вислугу років, надання додаткової оплачуваної відпустки;
- зобов`язати Головне управління Національної поліції в Сумській області зарахувати позивачу період служби з 01.02.2012 по 12.07.2014 в органах Державної кримінально-виконавчої служби України до стажу служби в органах Національної поліції України, який дає право на встановлення надбавки за вислугу років та надання додаткової оплачуваної відпустки, з дати зарахування до органів Національної поліції України.
Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 27.02.2024 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.
Визнано протиправними дії Головного управління Національної поліції в Сумській області щодо відмови у зарахуванні ОСОБА_1 періоду служби в органах Державної кримінально-виконавчої служби України з 01.02.2012 по 09.07.2014 до стажу служби в поліції, який дає право на встановлення надбавки за вислугу років, надання додаткової оплачуваної відпустки.
Зобов`язано Головне управління Національної поліції в Сумській області зарахувати ОСОБА_1 період служби з 01.02.2012 по 09.07.2014 в органах Державної кримінально-виконавчої служби України до стажу служби в поліції, який дає право на встановлення надбавки за вислугу років, надання додаткової оплачуваної відпустки.
В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовлено.
Відповідач, не погодившись з вищевказаним рішенням суду, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права, просить рішення Сумського окружного адміністративного суду від 27.02.2024 по справі №480/9073/23 скасувати та прийняти нове, яким у задоволенні позову відмовити в повному обсязі.
В обґрунтування вказує, що у спірний період позивач проходив службу в Державній кримінально - виконавчій службі та не був працівником органів внутрішніх справ. В свою чергу, служба в органах кримінально - виконавчої служби не може бути зарахована при проведенні перерахунку стажу служби в поліції, який дає право на встановлення поліцейському надбавки за вислугу років, оскільки така служба відсутня у переліку, визначеному у ст. 78 Закону № 580-VIII.
У відзиві на апеляційну скаргу позивач просив залишити рішення суду першої інстанції без змін, а вимоги апеляційної скарги без задоволення. В обґрунтування вказує, що служба в Державній кримінально - виконавчій службі підлягає зарахуванню до вислуги років в поліції на підставі п. 3 ч. 2 ст. 78 Закону України «Про Національну поліцію». Посилається на правову позицію Верховного Суду у постановах від 20.10.2022 у справі № 160/11127/20 та від 01.08.2023 у справі №240/30024/21.
Скаржником 11.06.2024 подано до суду апеляційної інстанції заяву про закриття провадження у справі, з огляду на смерть ОСОБА_1 , на підтвердження чого подано копію свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , відповідно до якого ОСОБА_1 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Відповідно до п.5 ч.1 ст.238 КАС України суд закриває провадження у справі у разі смерті або оголошення в установленому законом порядку померлою фізичної особи або припинення юридичної особи, за винятком суб`єкта владних повноважень, які були однією із сторін у справі, якщо спірні правовідносини не допускають правонаступництва.
Згідно з ч.1 ст.319 КАС України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно статтями 238, 240 цього Кодексу.
В той же час, частиною 2 ст. 319 КАС України передбачено, якщо судом першої інстанції ухвалено законне і обґрунтоване рішення, смерть фізичної особи - сторони у спорі чи припинення юридичної особи - сторони у спорі, що не допускає правонаступництва, після ухвалення такого рішення не може бути підставою для застосування вимог частини першої цієї статті.
Отже, під час апеляційного перегляду справи суд апеляційної інстанції не може закрити провадження у справі з підстав смерті фізичної особи – сторони у спорі, що не допускає правонаступництва, якщо судом першої інстанції ухвалено законне і обґрунтоване рішення. Так відповідно до матеріалів справи рішення прийнято Сумським окружним адміністративним судом 27.02.2024. Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 ОСОБА_1 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , тобто після ухвалення рішення судом першої інстанції.
Стосовно правонаступництва, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до положень статей 1218, 1219 Цивільного кодексу України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Не входять до складу спадщини права та обов`язки, що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця, зокрема: особисті немайнові права; право на участь у товариствах та право членства в об`єднаннях громадян, якщо інше не встановлено законом або їх установчими документами; право на відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; права на аліменти, пенсію, допомогу або інші виплати, встановлені законом; права та обов`язки особи як кредитора або боржника, передбачені статтею 608 цього Кодексу.
Згідно із статтею 1227 Цивільного кодексу України суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомога у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності - входять до складу спадщини.
Виходячи з аналізу вищезазначених правових норм, суд зазначає, що предметом спадкування можуть бути лише конкретні суми виплат, які належали спадкодавцеві за життя і залишилися недоотриманими у зв`язку з його смертю.
Водночас, предметом спору у справі, що розглядається, є визнання відмови протиправною та зобов`язання вчинити дії щодо зарахування Головним управлінням Національної поліції в Сумській області позивачу період служби в органах Державної кримінально-виконавчої служби України з 01.02.2012 по 12.07.2014 до стажу служби в органах Національної поліції України, який дає право на встановлення надбавки за вислугу років, надання додаткової оплачуваної відпустки.
Колегія суддів приходить до висновку, що спірні правовідносини в адміністративній справі №480/9073/23 не допускають правонаступництва.
Таким чином, на час перегляду рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку, суд апеляційної інстанції не може встановити наявність підстав для застосування положень п.5 ч.1 ст.238, ч.1 ст.319 КАС України у даній справі.
Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про відсутність встановлених законом підстав для закриття провадження, а тому заява про закриття провадження у справі №480/9073/23 задоволенню не підлягає.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
У відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Як встановлено судовим розглядом, ОСОБА_1 у період з 01.02.2012 по 09.07.2014 проходив службу в органах Державної кримінально-виконавчої служби України.
Згідно з наказом Управління Державної пенітенціарної служби України в Сумській області від 09.07.2014№ 104 о/с відповідно до п. ж ст. 64 (за власним бажанням) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ звільнено у запас Збройних Сил України старшого лейтенанта внутрішньої служби ОСОБА_1 , начальника відділення соціально-психологічної служби відділу соціально-виховної та психологічної роботи Сумської виправної колонії (№116), 09.07.2014. Визначено вислугу років на день звільнення в календарному обчисленні 12 років 02 місяці 29 днів, у пільговому обчисленні - 13 років 00 місяців 22 дні.
Відповідно до наказу Управління МВС України в Сумській області від 24.07.2014 № 166 о/с ОСОБА_1 призначено старшим інспектором взводу № 1 роти патрульної служби міліції особового призначення "Суми", підпорядкованої УМВС (а.с. 29).
Згідно з наказом Головного управління Національної поліції в Сумській області від 07.11.2015 № 26 о/с ОСОБА_1 призначено старшим інспектором роти патрульної служби особливого призначення "Суми", підпорядкованої Головному управлінню Національної поліції.
Позивач звернувся до ГУНП у Сумській області із рапортом від 02.08.2023, у якому просив зарахувати стаж служби в органах Державної кримінально-виконавчої служби України до стажу служби в органах Національної поліції для виплати надбавки за вислугу років, надання додаткової оплачуваної відпустки.
Проте, ГУНП в Сумській області листом від 10.08.2023 відмовило позивачу, з тих підстав, що норма статті 78 Закону України "Про Національну поліцію" не містить положень про зарахування стажу служби в органах Державної кримінально-виконавчої служби до стажу служби в поліції.
Не погодившись із такою відмовою відповідача, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Частково задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що, врахувавши тотожність правового статусу служби в органах внутрішніх справ і служби в установі виконання покарань, стаж служби позивача у період з 01.02.2012 по 09.07.2014 в Державній кримінально-виконавчій службі України підлягає зарахуванню до стажу служби в поліції, що дає право на встановлення надбавки за вислугу років і надання додаткової оплачуваної відпустки.
Водночас суд першої інстанції відмовив в задоволенні вимог про зобов`язання ГУ НП в Сумській області зарахувати позивачу період з 10.07.2014 по 12.07.2014 до стажу служби в поліції, оскільки позивача було звільнено з органів Державної кримінально-виконавчої служби України 09.07.2014, а в роту патрульної служби міліції прийнято 24.07.2014.
Колегія суддів погоджується з вищевказаним висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.
Закон України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 № 580-VIII визначає правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 59 Закону України «Про Національну поліцію» служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень. Час проходження служби в поліції зараховується до страхового стажу, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Згідно зі ст. 78 Закону України «Про Національну поліцію» стаж служби в поліції дає право на встановлення поліцейському надбавки за вислугу років, надання додаткової оплачуваної відпустки.
Частиною 2 ст. 78 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що до стажу служби в поліції зараховуються:
1) служба в поліції на посадах, що заміщуються поліцейськими, з дня призначення на відповідну посаду;
2) військова служба в Збройних Силах України, Державній прикордонній службі України, Національній гвардії України, Управлінні державної охорони, Цивільній обороні України, внутрішніх військах Міністерства внутрішніх справ України та інших військових формуваннях, утворених відповідно до закону, Службі безпеки України, Службі зовнішньої розвідки, Державній спеціальній службі транспорту;
3) служба в органах внутрішніх справ України на посадах начальницького і рядового складу з дня призначення на відповідну посаду;
4) час роботи у Верховній Раді України, місцевих радах, центральних і місцевих органах виконавчої влади із залишенням на військовій службі, на службі в органах внутрішніх справ України або на службі в поліції;
5) час роботи в органах прокуратури і суді осіб, які працювали на посадах суддів, прокурорів, слідчих, а також служба у Службі судової охорони;
6) дійсна військова служба в Радянській Армії та Військово-Морському Флоті, прикордонних, внутрішніх, залізничних військах, в органах державної безпеки та інших військових формуваннях колишнього СРСР, а також служба в органах внутрішніх справ колишнього СРСР.
Так, спірним питання даної справи є зарахування до стажу служби в поліції період роботи в Державній пенітенціарній службі України, що дає право на встановлення позивачу надбавки за вислугу років і надання додаткової оплачуваної відпустки.
Пунктом 3 ч. 2 ст. 78 Закону України «Про Національну поліцію» передбачено, що до стажу служби в поліції зараховується служба в органах внутрішніх справ України на посадах начальницького і рядового складу.
Відповідно до п. 5 Прикінцевих положень Кримінально-виконавчого кодексу України від 11.07.2003 № 1129-IV до законодавчого врегулювання питань проходження служби персоналом органів і установ виконання покарань та його соціального захисту на осіб рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої системи поширюються дія статей 22 і 23 Закону України «Про міліцію», а також порядок і умови проходження служби та грошового забезпечення, передбачені для працівників органів внутрішніх справ.
Відповідно до ч. 5 ст. 23 Закону України «Про Державну кримінально-виконавчу службу України» від 23.06.2005 № 2713-IV на осіб рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби поширюється соціальний захист поліцейських, визначений Законом України «Про Національну поліцію», а також порядок і умови проходження служби, передбачені для поліцейських. Умови і розміри грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу та оплати праці працівників кримінально-виконавчої служби визначаються Кабінетом Міністрів України.
Отже, фактично законодавець поширив дію усіх норм, які врегульовують порядок і умови проходження служби працівниками органів внутрішніх справ, а в подальшому поліцейськими, на працівників кримінально-виконавчої служби.
Сутність службової дисципліни, обов`язки осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ України, види заохочень та дисциплінарних стягнень, порядок і права начальників щодо їх застосування, а також порядок оскарження дисциплінарних стягнень визначені Дисциплінарним статутом органів внутрішніх справ України, затвердженим Законом України від 22.02.2006 № 3460-IV.
Згідно з преамбулою зазначеного Статуту його дія поширюється на осіб начальницького складу Національного антикорупційного бюро України, осіб рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби України та податкової міліції, які повинні неухильно додержуватися його вимог.
При цьому, ч. 1 ст. 6 Закону України «Про Державну кримінально-виконавчу службу України» встановлено, що Державна кримінально-виконавча служба України відповідно до закону здійснює правозастосовні та правоохоронні функції і складається з центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері виконання кримінальних покарань, його територіальних органів управління, кримінально-виконавчої інспекції, установ виконання покарань, слідчих ізоляторів, воєнізованих формувань, навчальних закладів, закладів охорони здоров`я, підприємств установ виконання покарань, інших підприємств, установ і організацій, створених для забезпечення виконання завдань Державної кримінально-виконавчої служби України.
Отже, всі обов`язки, обмеження служби в органах внутрішніх справ та поліції, її специфічні умови, порядок та підстави дисциплінарної відповідальності визнані законодавцем тотожними умовам проходження служби персоналом органів і установ виконання покарань.
Водночас п. 1 постанови Кабінету Міністрів України від 11.11.2015 № 988 «Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції» установлено, що грошове забезпечення поліцейських складається з посадового окладу, окладу за спеціальним званням, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер), премії та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.
Положеннями п. п. 3-6 ч. 7 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про Національну поліцію» зобов`язано Кабінет Міністрів України в місячний строк, крім іншого, прийняти нормативно-правові акти, що випливають із цього Закону та привести свої нормативно-правові акти у відповідність із цим Законом, ужити заходів щодо фінансового та матеріально-технічного забезпечення поліції України.
Законом України від 23.12.2015 № 900-VIII «Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення гарантій соціального захисту колишніх працівників органів внутрішніх справ України та членів їхніх сімей», який набрав чинності 29.12.2015, п. 15 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про Національну поліцію» доповнено абзацами другим та третім, згідно з якими за колишніми працівниками міліції, у тому числі пенсіонерами, а також членами їхніх сімей, іншими особами зберігаються пільги, компенсації і гарантії, передбачені цим Законом для колишніх поліцейських, членів їхніх сімей, інших осіб. Право на отримання одноразової грошової допомоги, інших виплат, передбачених Законом України «Про міліцію», зберігається і здійснюється в порядку, що діяв до набрання чинності Законом України «Про Національну поліцію».
Таким чином, служба в Державній пенітенціарній службі України здійснювалась в порядку, встановленому законодавством для осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, та відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 78 Закону України «Про Національну поліцію» повинна зараховуватись до стажу служби в поліції.
Аналізуючи вказані вище норми законодавства, а саме ч. 2 ст. 78 Закону України «Про Національну поліцію», п. 5 Прикінцевих положень Кримінально-виконавчого кодексу України, ч. 5 ст. 23 Закону України «Про Державну кримінально-виконавчу службу України» Верховний Суд зазначив, що на позивача, як і на інших працівників кримінально-виконавчої служби, під час проходження ними служби в період, що досліджується, розповсюджується дія нормативно-правових актів органів внутрішніх справ України, а в подальшому - поліції, в тому числі й дія статей 22, 23 Закону України «Про міліцію» та відповідні норми Закону України «Про Національну поліцію», Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29 липня 1991 року № 114, Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України. Тобто, всі обов`язки, обмеження служби в органах внутрішніх справ та поліції, її специфічні умови, порядок та підстави дисциплінарної відповідальності визнані законодавцем тотожними умовам проходження служби персоналом органів і установ виконання покарань.
Аналогічні правові висновки були сформовані Верховним Судом у постанові від 20.10.2022 у справі № 160/11127/20, у постанові від 01.08.2023 у справі № 240/30024/21.
Враховуючи викладене, колегія суддів доходить висновку про наявність підстав для зарахування до стажу служби ОСОБА_1 в Національній поліції України, який дає право на встановлення надбавки за вислугу років та надання додаткової відпустки, вислуги років у Державній кримінально-виконавчій службі України.
Так, із матеріалів справи встановлено, що ОСОБА_1 у період з 01.02.2012 по 09.07.2014 проходив службу в органах Державної кримінально-виконавчої служби України.
Згідно з наказом Управління Державної пенітенціарної служби України в Сумській області від 09.07.2014№ 104 о/с старшого лейтенанта внутрішньої служби ОСОБА_1 , начальника відділення соціально-психологічної служби відділу соціально-виховної та психологічної роботи Сумської виправної колонії (№116) звільнено 09.07.2014.
Таким чином, на позивача, як на працівника кримінально-виконавчої служби, під час проходження ними служби в період з 01.02.2012 по 09.07.2014 розповсюджувалася дія нормативно-правових актів органів внутрішніх справ України, а в подальшому - поліції, в тому числі й дія статей 22, 23 Закону України "Про міліцію" та відповідні норми Закону України "Про Національну поліцію", Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29 липня 1991 року №114, Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України.
Отже, враховуючи вищенаведене правове регулювання до стажу служби позивача в Національній поліції України, який дає право на встановлення надбавки за вислугу років та надання додаткової відпустки, має бути зарахований період служби у Державній кримінально-виконавчій службі України з 01.02.2012 по 09.07.2014.
Колегія суддів вважає, що при прийнятті рішення Сумського окружного адміністративного суду від 27.02.2024 по справі №480/9073/23, суд першої інстанції дійшов правильних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував норми матеріального та процесуального права.
Наведені в апеляційній скарзі доводи скаржника висновків колегії суддів не спростовують.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Таким чином, враховуючи норми ч.2 ст.319 КАС України, оскільки судом першої інстанції ухвалено законне та обґрунтоване рішення, колегія суддів не вбачає підстав для застосування положень п.5 ч.1 ст.238, ч.1 ст.319 КАС України.
Керуючись ст. ст. 311, 315, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні заяви Головного управління Національної поліції в Сумській області про закриття провадження у справі – відмовити.
Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Сумській області - залишити без задоволення.
Рішення  Сумського окружного адміністративного суду від 27.02.2024 по справі № 480/9073/23 - залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 	(підпис)	Я.М. Макаренко 	
Судді	(підпис)  (підпис) 	Л.В. Любчич    С.П. Жигилій