Справа № 450/248/24                        Головуючий у 1 інстанції: Мусієвський В.Є. 
Провадження № 22-ц/811/815/24                Доповідач в 2-й інстанції: Мікуш Ю. Р. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

03 червня 2024 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
Головуючої судді: Мікуш Ю.Р.,
суддів: Приколоти Т.І.,Савуляка Р.В.,
секретар Іванова О.О.
З участю: представника позивачки ОСОБА_1 -адвоката Мазченко О.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу №450/248/24 за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Мазченко Оксани Олексіївни на рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 14 лютого 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу 
в с т а н о в и в :
15 січня 2024 року ОСОБА_1 через свого представника – адвоката Мазченко Оксану звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу.
Заява мотивована тим, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 30 січня 2020 року перебувають у шлюбі, від якого малолітніх або неповнолітніх дітей не мають. Певний час спільного господарства не ведуть, будь-які шлюбні стосунки між ними припинено, у них різні погляди на сімейне, спільне життя, взаємні права і обов`язки, а також вони втратили почуття взаємної любові та підтримки. 
Вважає, що збереження шлюбу і примирення між сторонами є не можливим, в зв"язку з чим, просить розірвати шлюб між сторонами, який було зареєстровано Шевченківським районним у м.Львові відділом державної реєстрації актів цивільного стану Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів), актовий запис №26 30 січня 2020 року.
Рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 14 лютого 2024 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу – відмовлено.
Рішення суду оскаржив представник ОСОБА_1 - адвокат Мазченко О.О.
Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення суду є незаконним та необгрунтованим. Суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність спору між сторонами. Сама наявність позовної заяви про розірвання шлюбу свідчить про наявність спору між подружжям на момент подання позову.        Відповідач не бажав розривати шлюб через органи РАЦС, в зв"язку з чим виник спір між ними з приводу розірвання шлюбу. Просить скасувати рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 14 лютого 2024 року і ухвалити нове, яким позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити у повному обсязі.
       Відзив на апеляційну скаргу не надходив, що відповідно до вимог ст.360 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи апеляційним судом. 
       Відповідач в судове засідання не з`явився, хоч належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання, що стверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення. .
       Відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
       Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача-адвоката Мазченко Оксани Олексіївни на підтримання доводів апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення. 
       Частиною першою статті 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
       Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 30 січня 2020 року, який зареєстрований Шевченківським районним у місті Львові відділом державної реєстрації актів цивільного стану Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів), що стверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 , виданим 30 січня 2020 року, актовий запис № 26(а.с.3, оригінал прикріплений до нижньої обкладинки справи).
       Спільних дітей подружжя немає. 
       Вже певний час позивач і відповідач проживають окремо, подружніх відносин не підтримують, оскільки втратили почуття любові і поваги один до одного, шлюб існує формально.
       Відповідач подав до суду першої інстанції заяву про визнання позову, в якій зазначив, що проти розірвання шлюбу не заперечує, наслідки визнання позову йому відомі (а.с.15). 
       Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції посилався на те, що спір між сторонами відсутній, оскільки відповідач визнав позов, а тому сторони у справі не позбавлені права розірвати шлюб у позасудовому порядку , зокрема подати заяву про розірвання шлюбу до органу державної реєстрації актів цивільного стану.
       Апеляційний суд не погоджується з таким висновком суду першої інстанції. 
       Відповідно до ст.106 СК України подружжя, яке не має дітей, має право подати до органу державної реєстрації актів цивільного стану заяву про розірвання шлюбу.
       Якщо один із подружжя через поважну причину не може особисто подати заяву про розірвання шлюбу до органу державної реєстрації актів цивільного стану, таку заяву, нотаріально засвідчену або прирівняну до неї, від його імені може подати другий з подружжя.
       Аналіз зазначеної норми закону свідчить про те, що розірвання шлюбу через орган державної реєстрації актів цивільного стану є правом, а не обов`язком подружжя, тобто альтернативним способом розірвання шлюбу, оскільки ст.110 СК України також передбачено право одного з подружжя на подання позову про розірвання шлюбу до суду, а тому суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відмову у позові із зазначених підстав.
       Судом також безпідставно не враховано, що відповідно до ст.206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.
       До ухвалення судового рішення у зв`язку з відмовою позивача від позову або визнанням позову відповідачем суд роз`яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення.
У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.
       Тобто право відповідача визнати позов передбачено процесуальним законом та не може трактуватися як відсутність спору між сторонами. 
       Перевіривши матеріали справи, з`ясувавши фактичні взаємини подружжя, зокрема те, що сторони фактично разом не проживають, не ведуть спільного господарства, шлюб остаточно припинений, а примирення не можливе, оскільки відповідач також бажає розірвати шлюб про що ствердив у заяві про визнання позову, апеляційний суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення.
       Статтею 51 Конституції України визначено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї.
       Згідно з ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.
       Згідно з ч.ч. 3,4 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.
       Відповідно до ч. 1 ст. 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання.
       Згідно із ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до ст. 110 цього Кодексу.
       Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ч. 1 ст.110 СК України).
       Відповідно до ст. 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.
       У п.п. 10, 11 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» № 11 від 21 грудня 2007 року роз`яснено, що проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішення позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. У рішенні суду у справі про розірвання шлюбу, зокрема, має бути зазначено дата й місце реєстрації шлюбу, час та причини фактичного його припинення, мотиви, з яких суд визнав збереження сім`ї можливим чи неможливим, обґрунтовані висновки з приводу інших заявлених вимог. У резолютивній частині рішення слід навести відомості, необхідні для реєстрації розірвання шлюбу в органах РАЦС.
        Шлюб має добровільний характер та ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і припиняється внаслідок його розірвання, що засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків і позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Оскільки шлюб існує формально, докази про можливість збереження сім`ї сторін відсутні, подальше перебування у шлюбі буде суперечити інтересам сторін, такий слід розірвати. 
       Відповідно до ст. 376 ч. 1 п.1,4 ЦПК України   підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Керуючись ст.ст. 374 ч.1 п.2; 376 ч.1 п.3,4; 383; 384; 389-391 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,-
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 -адвоката Мазченко Оксани Олексіївни задовольнити.
Рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 14 лютого 2024 року скасувати.
Ухвалити нове рішення.
Розірвати шлюб між ОСОБА_1 ,1985 р.н. та ОСОБА_2 ,1968 р.н., зареєстрований Шевченківським районним у м.Львові відділом державної реєстрації актів цивільного стану Західного міжрегіонального управління МЮ (м.Львів) актовий запис №26 від 30 січня 2020 року.
Постанова набирає законної сили з дня прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови в порядку, визначеному ст. ст. 389-391 ЦПК України.
Повний текст постанови складений 11 червня 2024 року.

Головуюча суддя                                                                 Ю.Р. Мікуш

Судді:                                                                         Т.І. Приколота 

Р.В. Савуляк