Ухвала
 
15 травня 2024 року 
м. Київ
 
справа № 276/937/23
провадження № 61-6845ск24 
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Крата В. І. (суддя-доповідач), Дундар І. О., Краснощокова Є. В., розглянув касаційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Володарсько-Волинського районного суду Житомирської області від 15 серпня 2023 року у складі судді: Збаражського А. М., та постанову Житомирського апеляційного суду від 21 грудня 2023 року у складі колегії суддів: Трояновської Г. С., Павицької Т. М., Коломієць О. С., у справі за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів, додаткових витрат та зобов`язання батька приймати участь у вихованні дитини,
 
ВСТАНОВИВ:
 
У травні 2023 року ОСОБА_1 звернулася із позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів, додаткових витрат та зобов`язання батька приймати участь у вихованні дитини.
 
Позов мотивований тим, що  ОСОБА_1 перебувала з ОСОБА_2 у фактичних шлюбних відносинах і них є спільна неповнолітня дитину ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 року народження Рішенням Володарсько-Волинського районного суду Житомирської області від 21 жовтня 2021 року ОСОБА_2 визнано батьком ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 року. Син проживає разом з позивачкою в м. Києві та перебуває на її повному утриманні, так як відповідач із 2016 року не бере участі у вихованні та утриманні їх спільної дитини. Вказала, що за рішенням суду відповідач повинен сплачувати аліменти в розмірі частки від отриманих доходів, в тому числі і за минулий час.
 
Після народження позивачкою були понесені додаткові витрати на дитину приблизно в сумі 160 000 грн. Всі речі, ліки одяг, продукти харчування для дитини, оплату рахунків за комунальні послуги вона здійснювала самостійно, а тому посилаючись на положення ст. 185 СК України просила стягнути на її користь і додаткові витрати на дитину.
 
Згідно положень частини другої статті 157 СК України відповідач зобов`язаний брати участь у вихованні сина і спілкуватися з ним з періодичністю 2 рази на тиждень по 2 години під її наглядом. Тому просила задовольнити її позовні вимоги в повному обсязі.
 
ОСОБА_1 просила: 
стягнути аліменти на її користь з ОСОБА_2 на утримання неповнолітньої дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) боржника, але не більше 10 розмірів прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку та не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, враховуючи попередніх 5 років, починаючи з 01 листопада 2018 року і до досягнення дитиною повноліття; 
стягнути на її користь з відповідача додаткові витрати у розмірі 80 000 грн, тобто половину вартості витрат, понесених нею на їх сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ;
зобов`язати ОСОБА_2 приймати участь у вихованні їх дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , шляхом відвідування дитини у місті Києві і спілкування з сином у визначений судом час: дні тижня та години, періодичністю два рази на тиждень по 2 години під її наглядом.
 
Рішенням Володарсько-Волинського районного суду Житомирської області від 15 серпня 2023 року, залишеним без змін постановою Житомирського апеляційного суду від 21 грудня 2023 року, позов ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/5 частини заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше 10 розмірів прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня подання позову, тобто з 24 травня 2023 року, і до досягнення дитиною повноліття. У задоволенні інших позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 1 073,60 грн.
 
06 травня 2024 року  ОСОБА_1 подала касаційну скаргу на рішення Володарсько-Волинського районного суду Житомирської області від 15 серпня 2023 року та постанову Житомирського апеляційного суду від 21 грудня 2023 року, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та постанову суду апеляційної інстанції та ухвалити нове рішення про стягнення з відповідача аліментів по 1/5 частині з усіх його доходів, стягнення додаткових витрат на дитину, зобов`язання відповідача приймати участь у вихованні дитини.
 
Касаційна скарга мотивована тим, що:
підстав для відмови суду у стягненні додаткових витрат і зобов`язанні відповідача приймати участь у вихованні дитини не було, так як мною до суду були подані квитанції на підтвердження понесених лише мною додаткових матеріальних витрат. При цьому відповідачем, будь-яких квитанцій з даного приводу, що ним були витрачені кошти на придбання дитині одягу, оплата лікування, шкільного приладдя до суду подані не були.
відповідно до статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Наказом МОЗ № 1073 від 03 вересня 2017 року затверджено норми фізіологічних потреб населення України в основних харчових речовинах і енергії. Дані потреби дитини, я намагаюсь забезпечити (квитанції про купівлю продуктів харчування) зобов`язуюсь надати). Всі речі, ліки, одяг, взуття, продукти харчування, необхідні для дитини позивачка купувала та купує самостійно, оплачувала та оплачує рахунки за комунальні послуги та ін.;
відповідно до частини другої статті 157 СК України вирішення батьками питань щодо виховання дитини та вказано, що той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Суд має зобов`язати відповідача, щоб він приймав участь у вихованні сина і спілкувався з нашим сином у визначений судом дні тижня та години, періодичністю два рази на тиждень по 2 години;
судом не з`ясовано дійсні обставини справи, права та обов`язки сторін, неналежно перевірено доводи й заперечення сторін, та порушено норми матеріального права, процесуальні норми, та керуючись, статей 180-182, 184 СК України.
 
У відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких мотивів.
 
Однією з основних засад судочинства є забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, встановлених законом (пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України, пункт 9 частини третьої статті 2 ЦПК України).
 
Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду, як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).
 
Рішенням Конституційного Суду України від 22 листопада 2023 року № 10-р(II)/2023, зокрема, визнано таким, що відповідає Конституції України (є конституційним), пункт 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.
 
У касаційному порядку може бути здійснений перегляд судових рішень, ухвалених судами першої та апеляційної інстанцій, проте лише у випадках, визначених Кодексом (абзац четвертий пункту 7.5. мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 22 листопада 2023 року № 10-р(II)/2023)
 
Верховний Суд як суд касаційної інстанції у цивільних справах із перегляду в касаційному порядку судових рішень, ухвалених судами першої та апеляційної інстанцій, має виконувати повноваження щодо усунення порушень норм матеріального та/або процесуального права, виправлення судових помилок і недоліків, а не нового розгляду справи та нівелювання ролі судів першої та апеляційної інстанцій у чиненні правосуддя та розв`язанні цивільних спорів (абзац п`ятий пункту 7.7. мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 22 листопада 2023 року № 10-р(II)/2023).
 
Внормування процесуальних відносин у спосіб визначення в Кодексі підстав для касаційного перегляду судових рішень, ухвалених судами першої та апеляційної інстанцій, можливе як виняток і лише у разі, коли це обумовлено потребами, що є значущими для дієвості та ефективності правосуддя, зокрема потребою розв`язання Верховним Судом як найвищим судом у системі судоустрою України складного юридичного питання, яке має фундаментальне значення для формування судами єдиної правозастосовної практики (абзац другий пункту 7.8. мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 22 листопада 2023 року № 10-р(II)/2023).
 
Припис пункту 2 частини третьої статті 389 Кодексу, що встановлює один із «фільтрів» для касаційного перегляду судових рішень, ухвалених судами першої та апеляційної інстанцій, - визнання справи малозначною - є зрозумілим за змістом та передбачним за наслідками застосування. Зазначений припис Кодексу також має правомірну мету - додержання принципу остаточності судового рішення (res judicata) як одного з аспектів вимоги юридичної визначеності (пункт 7.9. мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 22 листопада 2023 року № 10-р(II)/2023).
 
Не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково (пункт 2 частини третьої статті 389 ЦПК України).
 
Відповідно до пункту 3 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів,зміну способу їх стягнення, якщо такі вимоги не пов`язані із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства).
 
Предметом касаційного оскарження є судові рішення, ухвалені у справі простягнення аліментів, додаткових витрат та зобов`язання батька приймати участь у вихованні дитини.
 
Ця справа є незначної складності та не належить до виключень, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України. 
 
Малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, незалежно від того чи визнавав її такою суд першої, апеляційної чи касаційної інстанції. Оскільки частина шоста статті 19 ЦПК України розміщена в розділі 1 Загальних положень ЦПК України, то вона поширюються й на стадію касаційного провадження.
 
З урахуванням предмету позову, характеру правовідносин, складності справи, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною.
 
Посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню, касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять. 
 
Вказівка в резолютивній частині постанови Житомирського апеляційного суду від 21 грудня 2023 року про можливість її оскарження до Верховного Суду не є підставою для відкриття касаційного провадження судом касаційної інстанції, оскільки оскаржені рішення ухвалено у малозначній справі. 
 
Європейський суд з прав людини вказує, що було б важко погодитись з тим, що Верховний Суд у ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволило йому відфільтрувати справи, що надходять до нього, має бути пов`язаним з помилками нижчих судів при визначенні питання щодо надання комусь доступу до нього. В іншому випадку це може серйозно заважати роботі Верховного Суду і зробить неможливим виконання Верховною Судом своєї специфічної ролі. У прецедентній практиці Суду вже було підтверджено, що повноваження вищого суду щодо визначення своєї юрисдикції не можуть бути обмежені таким чином (ZUBAC v. CROATIA, № 40160/12, § 122, ЄСПЛ, від 05 квітня 2018 року).
 
Суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню (пункт 1 частини другої статті 394 ЦПК України).
 
Таким чином, оскаржені судові рішення ухвалено у малозначній справі. Тому у відкритті касаційного провадження слід відмовити, оскільки касаційна скарга подана на судові рішення, що не підлягають касаційному оскарженню.
 
Керуючись статтями 19, 260, 389, 394 ЦПК України Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,
 
УХВАЛИВ:
 
Відмовити  ОСОБА_1 у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою на рішення Володарсько-Волинського районного суду Житомирської області від 15 серпня 2023 року та постанову Житомирського апеляційного суду від 21 грудня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів, додаткових витрат та зобов`язання батька приймати участь у вихованні дитини.
 
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді:                                                                                    В. І. Крат
 
                                                                                              І. О. Дундар 
 
                                                                                              Є. В. Краснощоков