ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
03 червня 2024 року
м. Київ
справа № 484/1756/22
провадження № 51-6255 км 23
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого                                              ОСОБА_1 ,
суддів                                                           ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання             ОСОБА_4 ,
прокурора                                                   ОСОБА_5 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 на вирок Миколаївського апеляційного суду від 11 липня 2023 року щодо
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Заставці Старосинявського району Хмельницької області, жителя АДРЕСА_1 )
засудженого за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 
ст. 189, ч. 2 ст. 146, ч. 2 ст. 127 Кримінального кодексу України (далі - КК).
Змістоскарженого судового рішення і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
1. За вироком Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області 
від 07 вересня 2022 року ОСОБА_7 було засуджено до покарання у виді позбавлення волі:
-                     за ч. 2 ст. 127 КК - на строк 5 років; 
-                     за ч. 2 ст. 146 КК - на строк 4 роки;
-                     за ч. 2 ст. 189 КК - на строк 3 роки.
2. На підставі ч. 1 ст. 70 КК ОСОБА_7 визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.
3. На підставі ст. 75 КК ОСОБА_7 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням зі встановленням іспитового строку тривалістю 2 роки та покладено на нього виконання обов`язків, передбачених пунктами 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК.
4. ОСОБА_7 визнано винуватим у катуванні, тобто умисному заподіянні сильного фізичного болю шляхом нанесення інших насильницьких дій з метою примусити потерпілих вчинити дії, що суперечать їх волі вчиненому за попередньою змовою групою осіб; незаконному позбавленні волі, вчиненому з корисливих мотивів за попередньою змовою групою осіб, що супроводжувалося заподіянням потерпілим фізичних страждань; вимозі передачі чужого майна (вимагання), вчиненій повторно, за попередньою змовою групою осіб.
5. За обставин, детально викладених у вироку, з кінця вересня 2018 рокуОСОБА_7 за попередньою змовою з Особою АДРЕСА_2 , матеріали щодо яких виділено в окремі провадження (далі - Особа АДРЕСА_2 , спільники), діючи з корисливих мотивів, з метою власного збагачення почали вимагати 2000 грн у ОСОБА_8 , мешканки АДРЕСА_1 (далі - с. Мигія). Реалізовуючи свій злочинний умисел, за допомогою мобільного зв`язку вони періодично телефонували ОСОБА_8 та в телефонній розмові чи під час особистої зустрічі з потерпілою, із застосуванням психологічного тиску систематично вимагали передачі грошових коштів на свою користь, поступово збільшуючи суму, котра станом на 05 грудня 2018 року становила 15 000 грн. Сприймаючи погрози як реальні, 17 листопада 2018 року ОСОБА_8 написала розписку про неіснуючу позику в сумі 7000 грн і разом зі своїм паспортом громадянина України передала її Особі № 1.
6. Крім того, 17 листопада 2018 року близько 18:00  ОСОБА_7 та Особа АДРЕСА_3 вказівку привести ОСОБА_8 до його домоволодіння, продовжували незаконно вимагати грошові кошти в потерпілої, а отримавши відмову, привели її до місця проживання Особи АДРЕСА_4 , де зв`язали їй ноги та утримували.
7. Крім того, 03 грудня 2018 року близько 18:00 ОСОБА_7 , за попередньою змовою з Особою АДРЕСА_2 , з метою незаконного позбавлення волі ОСОБА_9 , переслідуючи при цьому корисливий мотив, спрямований на незаконне збагачення шляхом незаконного вимагання в потерпілого грошей, на автомобілі ВАЗ-21099 із державним номерним знаком НОМЕР_1 приїхали до магазину «Фонтан» на АДРЕСА_1 , де завдали ОСОБА_9 неодноразових ударів кулаками і ногами по різних частинах тіла, унаслідок чого заподіяли фізичний біль і тілесні ушкодження, та, подолавши його опір, проти волі помістили до багажника автомобіля. Приїхавши до будинку АДРЕСА_5 , де мешкає ОСОБА_10 , обвинувачений зі спільниками завели потерпілого ОСОБА_9 до погреба, який зачинили зовні, й утримували там проти його волі.
8. Крім того, 04 грудня 2018 року близько 08:00 Особа № 1 за попередньою змовою з ОСОБА_7 та Особою № 2, з метою незаконного збагачення шляхом незаконного вимагання в ОСОБА_9 грошей приїхали на автомобілі до будинку ОСОБА_10 , вивели ОСОБА_9 з погреба і, завівши до однієї з кімнат, продовжили незаконно вимагати грошові кошти, застосовуючи фізичне насильство у вигляді завдання численних ударів руками, ногами, палицями, гумовими шлангами по різних частинах тіла. Пізніше Особа № 1 та Особа № 2 привезли ОСОБА_11 до будинку ОСОБА_10 , де він, будучи під безпосереднім впливом фізичного примусу, завдав потерпілому тілесні ушкодження.
9. Продовжуючи свою злочинну діяльність, у період з 03 по 04 грудня 2018 року ОСОБА_7 зі спільниками, діючи з корисливих мотивів, з метою власного збагачення, почали вимагати у ОСОБА_9 5000 грн Реалізовуючи свій злочинний умисел, вони в усній формі висловлювали йому погрози фізичною розправою, заподіювали тілесні ушкодження та завдавали фізичних страждань, чим змусили потерпілого сприймати такі дії як реальну загрозу його життю та здоров`ю в разі невиконання їхніх незаконних вимог.
10. Миколаївський апеляційний суд 11 липня 2023 року за апеляційною скаргою прокурора скасував вирок місцевого суду в частині звільнення ОСОБА_7 від призначеного покарання з випробуванням й ухвалив свій вирок, згідно з яким ОСОБА_7 вважається засудженим до покарання у виді позбавлення волі: 
- за ч. 2 ст. 127 КК - на строк 5 років;
- ч. 2 ст. 146 КК - на строк 4 роки;
- ч. 2 ст. 189 КК - на строк 3 роки.
11. На підставі ч. 1 ст. 70 КК ОСОБА_7 визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років. У решті вирок залишено без змін.
Вимоги та узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу
12. У касаційній скарзі захисник ОСОБА_6 , посилаючись на необґрунтованість висновків апеляційного суду про відсутність підстав для застосування інституту звільнення від відбування покарання з випробуванням до ОСОБА_7 , просить змінити вирок апеляційного суду щодо підзахисного в частині призначення покарання, звільнити його від відбування призначеного покарання на підставі ст. 75 КК та покласти на нього обов`язки, передбачені ст. 76 КК. 
13. При цьому захисник зазначає, що суд апеляційної інстанції не взяв до уваги, що ОСОБА_7 після вчинення злочинів повністю змінив своє життя, перестав спілкуватися з співучасниками злочинів, змінив місце мешкання, влаштувався на роботу (неофіційно), займається волонтерською діяльністю, зустрічався з потерпілими, просив у них вибачення, унаслідок чого потерпілі подали до суду заяви з проханням не позбавляти ОСОБА_7 волі та зауважили, що не мають претензій до нього. 
14. Крім того, захисник акцентує увагу на тому, що із серпня 2023 року ОСОБА_7 є військовослужбовцем, добровільно мобілізувався та проходить службу в лавах ЗСУ.
15. Заперечень на касаційну скаргу до Верховного Суду не надходило.
Позиції учасників судового провадження
16. Прокурор заперечував щодо задоволення касаційної скарги сторони захисту, просив залишити оскаржуване рішення без зміни. 
Мотиви Суду
17. Заслухавши доповідь судді, обговоривши доводи, наведені в касаційній скарзі, перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів дійшла таких висновків.
18. Відповідно до ч. 2 ст. 433 Кримінального процесуального кодексу України (далі 
- КПК) суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.
19. Події кримінальних правопорушень, доведеність винуватості  ОСОБА_7 у їх вчиненні та кримінально-правова оцінка діянь за ч. 2 ст. 127, ч. 2 ст. 146, ч. 2 ст. 189 КК у касаційній скарзі захисника не оспорюються.
20. Згідно зі статтями 50, 65 КК особі, яка вчинила злочин, повинно бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з принципів співмірності й індивідуалізації це покарання за своїм видом та розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. Під час вибору заходу примусу мають значення й повинні братися до уваги обставини, що його пом`якшують і обтяжують.
21. Як випливає зі змісту ст. 75 КК, застосування закріплених у ній правил допустиме лише за наявності обґрунтованих підстав для висновку, що з урахуванням тяжкості злочину, особи винного та інших обставин кримінального провадження виправлення засудженого є можливим без ізоляції від суспільства.
22. Перевіркою матеріалів кримінального провадження встановлено, що апеляційний суд, призначаючи  ОСОБА_7 покарання, яке необхідно відбувати реально, узяв до уваги те, що засуджений вчинив три кримінальних правопорушення, два з яких є тяжкими і супроводжувалися заподіянням потерпілим фізичних страждань; конкретні обставини вчинення кримінальних правопорушень, зокрема те, що  ОСОБА_7 тривалий час перебував у змові з іншими особами, керуючись корисливим мотивом, жорстоко і цинічно піддавав потерпілих фізичним стражданням, поміщав їх на тривалий час у виснажливі для людського організму умови; винний посередньо характеризується за місцем проживання, не має соціальних зв`язків, не працює. При цьому апеляційний суд зазначив, що місцевий суд помилково визнав обставинами, які пом`якшують покарання, - щире каяття та активне сприяння розкриттю злочинів. Зважаючи на ці обставини в сукупності з характером установлених конкретних дій винного, апеляційний суд визнав неможливим досягти мети попередження вчинення нових злочинів і виправлення засудженого без ізоляції його від суспільства.
23. Разом з тим Суд погоджується з доводами, викладеними в касаційній скарзі захисника, про можливість досягти мети виправлення засудженого без його ізоляції від суспільства.
24. Як убачається з матеріалів, долучених після розгляду провадження в суді першої інстанції,   ОСОБА_7 позитивно характеризується за місцем проживання (а. с. 127), протягом 2022-2023 років брав активну участь у заходах Громадської організації «Миколаївська обласна організація лідерів молодіжного самоврядування «Молодь - майбутнє нації» щодо отримання, сортування та подальшої передачі гуманітарної допомоги (а. с. 126), потерпілі ОСОБА_9 (а. с. 128) і ОСОБА_8 (а. с. 129) подали до апеляційного суду заяви про те, що вони не мають до винного претензій та просять не позбавляти його волі. 
25. З часу вчинення     ОСОБА_7 кримінальних правопорушень минуло більше п`яти років, протягом яких він не притягувався до кримінальної відповідальності. Також до суду касаційної інстанції захисник надав довідку про те, що з 03 вересня 2023 року ОСОБА_7 перебуває на військовій службі у військовій частині НОМЕР_2 . 09 листопада 2023 року під час виконання бойового завдання в напрямку населеного пункту Кринки Херсонської області, отримав вибухову травму, внаслідок чого в період з 30 листопада по 05 грудня 2023 року перебував на стаціонарному лікуванні. Відповідно до характеристики з військової частини НОМЕР_2 від 22 квітня 2024 року ОСОБА_7 зарекомендував себе виконавчим військовослужбовцем, який постійно вдосконалює професійні навички та в повному обсязі забезпечує виконання функціональних обов`язків.
26. Отже, виходячи з установлених фактичних обставин кримінального провадження, які впливають на вибір заходу примусу, а також з аналізу даних про особу ОСОБА_7 як у загально соціальному стані, так і в аспекті його потенційної суспільної небезпеки, дотримуючись принципу співмірності та індивідуалізації покарання, Суд дійшов висновку про можливість застосувати до засудженого положення ст. 75 КК і звільнити його від відбування покарання з випробуванням, поклавши на нього ряд обов`язків, передбачених ст. 76 КК. При цьому Суд урахував думку потерпілих ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , які просили не призначати реального покарання винному та факт проходження ОСОБА_7 військової служби. 
27. З огляду на зазначене, а також зважаючи на доводи, викладені в касаційній скарзі, вона підлягає задоволенню.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК, Суд
ухвалив:
Касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 задовольнити.
Вирок Миколаївського апеляційного суду від 11 липня 2023 року щодо ОСОБА_7 змінити. На підставі ст. 75 КК звільнити ОСОБА_7 від відбування призначеного йому судом апеляційної інстанції покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років з випробуванням з іспитовим строком 3 роки, та відповідно до ч. 1 ст. 76 КК покласти на нього обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1                                ОСОБА_2                                     ОСОБА_3