ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22 травня 2024 року
м. Київ
справа № 676/1887/17
провадження № 51-202 км 20
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого                                                ОСОБА_1 ,
суддів                                                            ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання              ОСОБА_4 ,
прокурора                                                    ОСОБА_5 ,
в режимі відеоконференції:
засудженого                                                ОСОБА_6 
захисника                                                    ОСОБА_7 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу з доповненнями засудженого ОСОБА_6 на ухвалу Вінницького апеляційного суду від 16 червня 2022 рокуу кримінальному провадженні, дані про яке внесені до ЄРДР за № 12016240070001282 за обвинуваченням 
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та жителя АДРЕСА_1 ),
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 289, ч. 1 ст. 263 Кримінального кодексу України (далі - КК).
Короткий зміст судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 18 листопада 2019 року ОСОБА_6 засуджено за ч. 1 ст. 289 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки, за ч. 1 ст. 263 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки, та відповідно до ч. 1 ст. 70 КК визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 6 місяців.
На підставі ст. 75 КК звільнено ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 2 роки, та покладено на нього обов`язки, передбачені ст. 76 КК.
Вказаним вироком також вирішено питання щодо цивільного позову, судових витрат, та долі речових доказів.
Відповідно до вироку ОСОБА_6 визнано винуватим та засуджено за те, що він 02 липня 2016 року о 20:10, знаходячись навпроти магазину «911», що на АДРЕСА_2 , діючи умисно, з корисливих мотивів, під приводом придбання автомобіля марки «BMW X5», д.н.з. НОМЕР_1 , користувачем якого є ОСОБА_8 , перебуваючи в салоні на передньому пасажирському сидінні зазначеного транспортного засобу, передав останньому грошові кошти у сумі 10 200 доларів США у якості плати за купівлю цього автомобіля.
Після того, як потерпілий ОСОБА_8 перерахував кошти та передав ОСОБА_6 ключі від автомобіля, засуджений під приводом перетягнути гроші резинкою, взяв їх та поклав у свою наплічну сумку та, імітуючи погрозу зброєю, шляхом демонстрування сумки з опущеною в неї рукою, висловив вимогу потерпілому швидко покинути транспортний засіб. Після виконання потерпілим ОСОБА_8 . цієї вимоги, ОСОБА_6 пересів за кермо, запустив двигун та заволодів автомобілем, чим заподіяв потерпілому матеріальну шкоду на суму 130 986 грн.
Крім того, ОСОБА_6 за невстановлених у ході досудового розслідування обставин, у невстановлений час та місці, без передбаченого законом дозволу придбав 27 набоїв, які є боєприпасами до нарізної вогнепальної зброї калібру 7,62 мм до самозарядного карабіну конструкції Сімонова (СКС), автоматів конструкції Калашнікова (АК, АКМ, АКМС), ручних кулеметів конструкції Калашнікова (РКК, РККС) та Дегтярьова (РКД), які помістив до металевого сейфу, встановленого за місцем свого проживання у квартирі АДРЕСА_3 , де зберігав до виявлення та вилучення їх 17 листопада 2016 року працівниками поліції.
Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 16 червня 2022 року апеляційну скаргу з доповненнями захисника ОСОБА_9 , який діяв в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 , залишено без задоволення, а вирок Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 18 листопада 2019 року - змінено.
На підставі статей 49, 74 КК звільнено ОСОБА_6 від відбування покарання, призначеного за ч. 1 ст. 289 КК у зв`язку із закінченням строків давності.
Виключено із вироку суду посилання на застосування положень ст. 70 КК.
В іншій частині вирок суду першої інстанції залишено без змін.
Вимоги, викладені в касаційній скарзі, та узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі з доповненнями засуджений ОСОБА_6 , вказуючи про істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, просить скасувати ухвалу апеляційного суду і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
Обґрунтовуючи наведені доводи, засуджений вказує про те, що апеляційний суд лише перерахував наведені у вироку докази та обмежився формальним посиланням на правильність висновків місцевого суду, чим порушив вимоги ст. 419 КК, та не звернув уваги на висновок суду касаційної інстанції про необхідність ретельного дослідження всіх доводів апеляційної скарги сторони захисту.
До того ж наголошує, що відмовляючи у задоволенні доводів апеляційної скарги сторони захисту, апеляційний суд проігнорував його показання та показання ще дев`яти свідків, а також роздруківки телефонних з`єднань, при цьому безпідставно надав перевагу показанням потерпілого та двох свідків, яких під час апеляційного розгляду повторно не допитав.
Стверджує, що апеляційний суд безпосередньо не дослідив речові докази (патрони), лише дослідив коробку, в яких вони перебували, а також не звернув уваги на те, що протокол обшуку та висновок експерта містять посилання на бойові припаси із різними номерами.
Крім того, зазначає про порушення його права на захист, оскільки вручення повідомлення про підозру у вчиненні особливо тяжкого злочину, передбаченого ч. 3 ст. 289 КК, проведення впізнання за участю потерпілого, а також його затримання проведено у відсутність захисника, що також залишилось поза увагою суду апеляційної інстанції.
Також стверджує, що під час апеляційного розгляду йому не роз`яснено положень ст. 49 КК та не з`ясовано чи погоджується він на звільнення від кримінальної відповідальності. У зв`язку з чим вважає, що судом безпідставно стягнуто з нього моральну шкоду та процесуальні витрати.
Від учасників судового провадження заперечень на касаційну скаргу з доповненнями засудженого не надходило.
Позиції учасників судового провадження
У судовому засіданні захисник ОСОБА_7 та засуджений ОСОБА_6 підтримали касаційну скаргу з доповненнями засудженого, просили її задовольнити, ухвалу апеляційного суду скасувати і призначити новий розгляд в суді апеляційної інстанції.
Прокурор ОСОБА_5 заперечував щодо задоволення касаційної скарги з доповненнями засудженого, просив оскаржувану ухвалу апеляційного суду залишити без зміни.
Інші учасники були належним чином повідомлені про дату, час і місце касаційного розгляду, у судове засідання не з`явилися, клопотань про відкладення касаційного розгляду до Суду не надходило.
Мотиви Суду
Заслухавши доповідь судді, думку учасників касаційного розгляду, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи касаційної скарги з доповненнями, колегія суддів дійшла таких висновків.
Згідно з ч. 1 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати й визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Відповідно до ч. 2 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.
У касаційній скарзі з доповненнями засуджений стверджує про незаконність ухвали суду апеляційної інстанції, оскільки, на його переконання, така ухвала постановлена з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.
Зокрема, обґрунтовуючи наведені доводи, засуджений вказує про те, що апеляційний суд лише перерахував наведені у вироку докази та обмежився формальним посиланням на правильність висновків місцевого суду, чим порушив вимоги ст. 419 КК.
Проте з такими доводами засудженого, що викладені ним у касаційній скарзі з доповненнями, колегія суддів погодитися не може.
Судове рішення є актом реалізації судової влади. Якість судового рішення - це один із основних критеріїв ефективності правосуддя. Судове рішення високої якості - це рішення, яке досягає правильного результату - наскільки це дозволяють надані судді матеріали - у справедливий, швидкий, зрозумілий та недвозначний спосіб. Оцінка якості кожного рішення повинна здійснюватися тільки через використання права оскарження, установленого законом.
Так, ухвала апеляційного суду - це рішення вищого суду стосовно законності й обґрунтованості вироку, ухвали, що перевіряються в апеляційному порядку, та повинна відповідати тим же вимогам, що і вирок суду першої інстанції, зокрема, як визначено положеннями статей 370, 419 КПК, має бути законною, обґрунтованою і вмотивованою.
Відповідно до вимог ст. 370 КПК законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Суд апеляційної інстанції має перевірити рішення суду першої інстанції з точки зору його законності й обґрунтованості, що передбачає оцінку його відповідності нормам матеріального та процесуального права, фактичним обставинам справи, а також дослідженим у судовому засіданні доказам.
Статтею 372 КПК встановлено, що ухвала суду складається зі вступної, мотивувальної та резолютивної частин. У мотивувальній частині ухвали має зазначатися суть питання, що вирішується ухвалою, і за чиєю ініціативою воно розглядається, встановлені судом обставини з посиланням на докази, а також мотиви неврахування окремих доказів та мотиви, з яких суд виходив при постановленні ухвали, і положення закону, яким він керувався.
Положеннями ч. 2 ст. 418, ст. 419 КПК визначено, що судові рішення суду апеляційної інстанції ухвалюються в порядку, передбаченому статтями 368-380 цього Кодексу. Ухвала суду апеляційної інстанції, окрім іншого, має містити короткий зміст доводів особи, яка подала апеляційну скаргу, а при залишенні апеляційної скарги без задоволення - підстави, з яких апеляційну скаргу визнано необґрунтованою, а також викладаються докази, що спростовують її доводи.
Тобто, суд апеляційної інстанції фактично виступає останньою інстанцією, що надає можливість сторонам перевірити повноту судового розгляду та правильність встановлення фактичних обставин кримінального провадження судом першої інстанції (ч. 1 ст. 409 КПК), і це покладає на апеляційний суд певний обов`язок щодо дослідження й оцінки доказів. Водночас у певних випадках дослідження доказів апеляційним судом може бути визнано додатковою гарантією забезпечення права на справедливий суд (ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).
На переконання колегії суддів, під час розгляду кримінального провадження в порядку апеляційної процедури апеляційний суд вказаних вимог закону дотримався.
Так, відмовляючи у задоволенні доводів апеляційної скарги захисника, суд апеляційної інстанції в ухвалі вказав, що висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованих йому дій, є обґрунтованими та такими, що узгоджуються з дослідженими доказами у справі.
Зокрема, апеляційний суд перевірив версію сторони захисту про непричетність ОСОБА_6 до незаконного заволодіння транспортним засобом у зв`язку з наявністю у нього алібі.
При цьому апеляційний суд погодився із висновками суду першої інстанції про те, що винуватість ОСОБА_6 підтверджується показаннями потерпілого ОСОБА_8 , протоколом слідчого експерименту за його участю, протоколом пред`явлення особи для впізнання, в ході яких потерпілий ствердно вказав на ОСОБА_6 , як на особу, яка незаконно заволоділа його транспортним засобом, та детально розказав про обставини вчинення стосовно нього злочину.
Крім того, як вказує апеляційний суд в оскаржуваній ухвалі, показання потерпілого узгоджуються з показаннями свідка ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , а також протоколами слідчих експериментів за їх участю, а також протоколом пред`явлення особи для впізнання, під час якого свідок ОСОБА_11 також ствердно вказав на ОСОБА_6 як на особу, яка заволоділа автомобілем потерпілого. Також свідок ОСОБА_12 , відповідно до протоколу пред`явлення особи для впізнання, вказав на ОСОБА_6 як на особу, яка була присутньою під час огляду та придбання ним автомобіля «BMW X5» на польській реєстрації.
Апеляційний суд зазначив, що наведені показання потерпілого та свідків не містять суперечностей, не викликають сумнівів у їх достовірності та відповідають встановленим обставинам у їх сукупності.
Разом з тим, апеляційний суд спростував доводи сторони захисту та вказав про надання місцевим судом правильної оцінки записам з книги реєстрації в`їзду та виїзду автомобілів СГТ « Кабельник », де відсутні будь-які записи про фіксацію транспортного засобу ОСОБА_6 за період з 02 липня 2016 року по 03 липня 2016 року.
Крім того, апеляційний суд надав оцінку роздруківці телефонних з`єднань з номера телефону ОСОБА_6 , зазначивши, що відсутність з`єднання його номеру з номером потерпілого ОСОБА_8 , як про це вказував захисник, з огляду на сукупність інших доказів у справі не спростовує доведеності причетності ОСОБА_6 до незаконного заволодіння транспортним засобом.
Предметом перевірки суду апеляційної інстанції були також і показання свідків сторони захисту.
Так, у своїй ухвалі, спростовуючи доводи апеляційної скарги сторони захисту, апеляційний суд вказав про обґрунтованість висновку суду першої інстанції в частині критичної оцінки показань свідка ОСОБА_13 , яка є дружиною ОСОБА_6 . Також сумнівними є показання свідка ОСОБА_14 , про те, що 02 липня 2016 року він з ОСОБА_6 ловив рибу, та останній о 19:00 пішов спати, оскільки ОСОБА_14 не пересвідчувався, чи ОСОБА_6 потім не поїхав до міста. Судом також у сукупності з іншими доказами надано оцінку показанням свідків ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 про те, що 02 липня 2016 року з 08:00 по 11:00 ОСОБА_6 відвідував з ними лазню у м. Кам`янці-Подільському.
Критично суд поставився до показань свідків ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , про те, що саме 02 липня 2016 року вони відпочивали у ОСОБА_14 на дачі разом з ОСОБА_6 , який нікуди не відлучався, та запам`ятали цю дату бо в той день ОСОБА_19 зламав руку, враховуючи, що відповідно до відповіді Кам`янець-Подільської ЦРЛ за медичною допомогою ОСОБА_19 звернувся 18 липня 2017 року (діагноз: перелом променевої кістки справа).
За таких обставин, колегія суддів вважає безпідставними доводи засудженого про те, що апеляційний суд проігнорував його показання та показання ще дев`яти свідків, а також роздруківки телефонних з`єднань, при цьому надав перевагу показанням потерпілого та двох свідків.
З цих же підстав не заслуговують на увагу доводи засудженого про те, що апеляційний суд не звернув уваги на висновок суду касаційної інстанції про необхідність ретельного дослідження всіх доводів апеляційної скарги сторони захисту, оскільки такі доводи не знайшли свого підтвердження під час касаційного розгляду.
Що стосується доводів засудженого про порушення апеляційним судом принципу безпосередності дослідження доказів, то такі доводи не заслуговують на увагу.
Відповідно до ч. 3 ст. 404 КПК за клопотанням учасників судового провадження суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що суд першої інстанції дослідив їх не повністю або з порушеннями, та може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.
Відповідно до матеріалів кримінального провадження, під час апеляційного розгляду захисник ОСОБА_23 , діючи в інтересах ОСОБА_6 , у порядку ч. 3 ст. 404 КПК клопотав перед апеляційним судом про дослідження заяви потерпілого ОСОБА_8 про вчинення кримінального правопорушення, протоколів впізнання за участю потерпілого ОСОБА_8 , роздруківки телефонних з`єднань між номерами потерпілого та обвинуваченого, протоколу обшуку житла ОСОБА_6 , повідомлення про підозру ОСОБА_6 за ч. 3 ст. 289 КК, протоколу затримання ОСОБА_6 , показань допитаних судом першої інстанції свідків.
За наслідком розгляду зазначеного клопотання, яке судом апеляційної інстанції задоволено частково, ухвалено дослідити всі зазначені у клопотанні докази, за виключенням повідомлення про підозру ОСОБА_6 за ч. 3 ст. 289 КК та показань допитаних судом першої інстанції свідків, оскільки клопотання в цій частині не було належно мотивованим з огляду на положення ч. 3 ст. 404 КПК.
Стосовно ж доводів засудженого про те, що апеляційний суд не дослідив речові докази (патрони), лише дослідив коробку, в яких вони перебували, то такі доводи є безпідставними, оскільки відповідно до матеріалів кримінального провадження питання про безпосереднє дослідження речових доказів стороною захисту перед судом апеляційної інстанції не ставилося.
При цьому, як на підставу для скасування ухвали апеляційного суду, засуджений вказує, що апеляційний суд не звернув уваги на те, що протокол обшуку та висновок експерта містять посилання на бойові припаси у різній кількості та з різними номерами.
Однак такі твердження засудженого є непереконливими.
Як вбачається зі змісту рішень судів обох інстанцій, відповідно до протоколу обшуку від 17 листопада 2016 року, проведеного на підставі ухвали слідчого суді Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 11 листопада 2016 року у приміщенні квартири АДРЕСА_3 (фактичне місце проживання ОСОБА_6 ), окрім іншого, з металевого сейфу у вітальній кімнаті було вилучено паперову коробку з набоями у кількості 31 одиниця, з вказівкою серійного номеру кожного набою, та які разом з коробкою поміщено спецпакету.
Відповідно до висновку судової балістичної експертизи № 178-Б від 06 грудня 2016 року, з наданих на дослідження 31 набоїв, 27 з яких є боєприпасами до нарізної вогнепальної зброї калібру 7,62 мм з кулями із сталевим осердям до самозарядного карабіну конструкції Сімонова (СКС), автоматів конструкції Калашнікова (АК, АКМ, АКМС), ручних кулеметів конструкції Калашнікова (РКК, РККС) та Дегтярьова (РКД), 3 - боєприпасами до нарізної мисливської вогнепальної зброї калібру 7,62 мм з кулями із свинцевим осердям, 1 - боєприпасом до нарізної вогнепальної зброї калібру 7,62 мм (шумовий) виготовлений саморобним способом.
При цьому, як суд першої інстанції, так і суд апеляційної інстанції, під час дослідження зазначених вище доказів перевіряли та, відповідно, у своїх рішеннях зазначали номери усіх набоїв, які не мають розбіжності між тими, які були вилучені, з тими, які були надані на експертне дослідження.
Наведене узгоджується із обсягом обвинувачення, визнаного судом доведеним, відповідно до якого ОСОБА_6 визнано винуватим у незаконному придбанні та зберіганні бойових припасів без передбаченого законом дозволу у кількості 27 одиниць, та узгоджується з його ж показаннями, які він підтвердив і під час касаційного розгляду, щодо наявності у нього дозволу на мисливську зброю та наявності дозволу на частину набоїв, зберігання яких (4 набої до мисливської зброї, які також були вилучені під час обшуку житла) йому у обвинувачення не ставиться.
Також в ході розгляду кримінального провадження, як вбачається зі змісту судових рішень, було спростовано версію ОСОБА_6 про те, що бойові набої (дозвіл на які у нього відсутній) йому були підкинуті, оскільки свідки, які були понятими під час обшуку, зазначили, що ОСОБА_6 самостійно діставав коробку з набоями із сейфу.
До того ж судом спростовано версію ОСОБА_6 про те, що бойові набої могли помилково опинитися у коробці з набоями до мисливської рушниці, оскільки свідки ОСОБА_24 та ОСОБА_25 заперечили такі випадки, враховуючи, що упакування набоїв є цілісним із заводу-виробника.
Крім того, суд апеляційної інстанції перевірив доводи ОСОБА_6 про порушення його права на захист під час проведення обшуку, та зазначив, що положення ст. 236 КПК у редакції, яка діяла на час проведення такої слідчої дії, не вимагала обов`язкової участі захисника, а тому не встановив підстав для задоволення його доводів у цій частині.
Як на підставу для скасування оскаржуваного рішення засуджений також зазначає, що поза увагою суду апеляційної інстанції залишилося порушення його права на захист, оскільки вручення повідомлення про підозру у вчиненні особливо тяжкого злочину, передбаченого ч. 3 ст. 289 КК, проведення впізнання за участю потерпілого, а також його затримання проведено у відсутність захисника.
Однак, як вбачається з мотивувальних частин вироку та ухвали, вказані обставини були предметом ретельної перевірки судів обох інстанцій, які не встановили жодних порушень процесуального закону під час досудового розслідування та судового розгляду кримінального провадження, у тому числі порушень права ОСОБА_6 на захист.
Таких порушень не встановлено колегією суддів і під час касаційного розгляду, оскільки положення ст. 278 КПК не передбачають обов`язкової участі захисника під час вручення повідомлення про підозру, а з протоколу затримання від 17 листопада 2016 року вбачається, що така слідча дія відбувалася у присутності захисника ОСОБА_26 , про що у протоколі міститься його підпис.
Що стосується проведення впізнання за участю потерпілого ОСОБА_8 , то у касаційній скарзі з доповненнями засудженим не вказано, яким чином відсутність захисника під час проведення зазначеної слідчої дії вплинуло на його конвенційні або конституційні права, та наскільки такі процедурні недоліки порушили або обмежили його можливість їх ефективного використання.
Крім того, у доповненнях до касаційної скарги, засуджений вказує про те, що суд апеляційної інстанції не роз`яснив положення ст. 49 КК та не з`ясував його думки щодо звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, а про таке звільнення він дізнався лише з ухвали апеляційного суду.
Проте наведені доводи колегія суддів вважає такими, що не впливають на законність та обґрунтованість судового рішення з огляду на наступне.
Як визначено ч. 1 ст. 285 КПК, особа звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, встановлених законом України про кримінальну відповідальність.
Відповідно до ч. 2 ст. 285 КК особі, яка підозрюється, обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення та щодо якої передбачена можливість звільнення від кримінальної відповідальності у разі здійснення передбачених законом України про кримінальну відповідальність дій, роз`яснюється право на таке звільнення.
Згідно з ч. 3 ст. 285 КПК підозрюваному, обвинуваченому, який може бути звільнений від кримінальної відповідальності, повинно бути роз`яснено суть підозри чи обвинувачення, підставу звільнення від кримінальної відповідальності і право заперечувати проти закриття кримінального провадження з цієї підстави. У разі якщо підозрюваний чи обвинувачений, щодо якого передбачене звільнення від кримінальної відповідальності, заперечує проти цього, досудове розслідування та судове провадження проводяться в повному обсязі в загальному порядку.
Крім того, відповідно до ч. 8 ст. 284 КПК закриття кримінального провадження або ухвалення вироку з підстави, передбаченої пунктом 1 частини другої цієї статті, не допускається, якщо підозрюваний, обвинувачений проти цього заперечує. В цьому разі кримінальне провадження продовжується в загальному порядку, передбаченому цим Кодексом.
Положеннями ч. 4 ст. 286 КПК визначено, що в разі, якщо під час судового розгляду сторона у кримінальному провадженні звернеться до суду з клопотанням про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності, суд має невідкладно розглянути таке клопотання. Ця норма, як і положення ст. 49 КК, є імперативними нормами, що передбачають не право суду, а його обов`язок розглянути відповідне питання.
Враховуючи, що обвинувачений ОСОБА_6 заперечував свою винуватість у вчиненні інкримінованих йому злочинів та сторона захисту протягом апеляційного розгляду відповідного клопотання про звільнення ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності та закриття кримінального провадження не заявляла, суд апеляційної інстанції, змінюючи вирок місцевого суду, та дотримуючись вимог статей 284, 285 КПК, обґрунтовано вирішив питання про звільнення ОСОБА_6 саме від покарання на підставі статей 49, 74 КК у зв`язку із закінченням строків давності.
Водночас, як вбачається з матеріалів кримінального провадження, обвинувачений ОСОБА_6 у судове засідання 16 червня 2022 року не з`явився, та подав до суду клопотання про проведення судового засідання у його відсутність.
Вказане клопотання поставлено на обговорення учасників судового процесу, які не заперечували щодо продовження апеляційного розгляду у відсутність ОСОБА_6 , у тому числі і його захисник ОСОБА_23 .
Таким чином, посилання засудженого ОСОБА_6 про нероз`яснення йому положень ст. 49 КК колегія суддів вважає безпідставними.
Більше того, про заперечення щодо закриття кримінального провадження та звільнення від кримінальної відповідальності ОСОБА_6 наголошує у доповненнях до касаційної скарги, оскільки повністю не визнає себе винуватим та бажає справедливого судового рішення.
Враховуючи викладене, навіть у разі допущення апеляційним судом порушень, про які вказує у доповненнях до касаційної скарги засуджений, його позиція виключає можливість суду вирішити питання про його звільнення від кримінальної відповідальності, а тому такі доводи не можуть слугувати підставою для скасування оскаржуваної ухвали апеляційного суду.
Водночас, не підлягають задоволенню доводи засудженого про безпідставне стягнення з нього моральної шкоди, судового збору та процесуальних витрат.
Обґрунтовуючи наведене, ОСОБА_6 посилається на практику Верховного Суду, зокрема, на постанову від 16 серпня 2021 року у справі № 644/7193/17 (провадження № 51-2271км21).
Проте засудженим не враховано, що у зазначеній вище постанові суду касаційної інстанції вказувалося про порядок вирішення цивільного позову стосовно особи, яку було звільнено від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК, а не від покарання.
Так, відповідно до змісту ст. 129 КПК суд наділений правом вирішення цивільного позову у кримінальному провадженні лише при ухваленні вироку або постановленні ухвали про застосування примусових заходів медичного чи виховного характеру. 
Тому у випадку звільнення особи від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК та закриття кримінального провадження цивільний позов у кримінальному провадженні не підлягає вирішенню по суті, а може бути розглянутий в порядку цивільного судочинства.
Таким чином, поза увагою ОСОБА_6 залишено те, що відповідно до вироку Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 18 листопада 2019 року його засудженого за вчинення інкримінованих йому дій, та такий вирок ухвалою Вінницького апеляційного суду від 16 червня 2022 року змінено лише в частині звільнення його від покарання на підставі статей 49, 74 КК у зв`язку із закінченням строків давності, та виключення з вироку суду посилання на застосування положення ст. 70 КК, тоді як в решті такий вирок суду залишено без змін.
Тобто, зазначеними судовими рішеннями не вирішувалось питання про звільнення ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності та закриття кримінального провадження, за умови чого розгляд цивільного позову у межах кримінального провадження був би не передбачений.
За таких обставин цивільний позов потерпілого у цьому кримінальному провадженні судом розглянуто по суті, як того вимагають положення статей 129, 367 КПК, а тому посилання ОСОБА_6 про безпідставне стягнення з нього моральної шкоди є непереконливими.
Безпідставними колегія суддів вважає також доводи засудженого про стягнення з нього судового збору.
Колегія суддів звертає увагу, що цивільні позивачі у кримінальних провадженнях звільняються від сплати судового збору за подання позовів про відшкодування будь-якої шкоди, завданої в результаті вчинення кримінального правопорушення, незалежно від об`єкта посягань.
З матеріалів кримінального провадження вбачається, що судовий збір при заявлені цивільного позову потерпілим не сплачувався, та відповідно судом з засудженого не стягувався.
Що ж стосується доводів засудженого про безпідставне стягнення з нього судових витрат у кримінальному провадженні, то такі доводи також не можна вважати обґрунтованими.
Знову ж таки у доповненнях до касаційної скарги свої доводи засуджений мотивує тим, що у разі звільнення особи від кримінальної відповідальності понесені органом досудового розслідування матеріальні витрати, пов`язані зі здійсненням кримінального провадження, не можуть бути стягнуті з такої особи.
Як визначено ч. 2 ст. 124 КПК у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.
Так, під час ухвалення обвинувального вироку у цьому кримінальному провадженні, суд, дотримуючись вимог процесуального закону, вирішив питання у тому числі й щодо процесуальних витрат, які стягнув із засудженого ОСОБА_6 .
Наведені висновки суду узгоджуються з правовим висновком об`єднаної палати Касаційного кримінального суду, викладеного у постанові від 12 вересня 2022 року у справі № 203/241/17 (провадження № 4251 кмо 21), відповідно до якого якщо особа звільняється від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК у зв`язку із закінченням строків давності, процесуальні витрати, понесені органом досудового розслідування та пов`язані зі здійсненням кримінального провадження, в тому числі й витрати на проведення експертизи, не стягуються з особи, кримінальне провадження щодо якої закрито на цій підставі, а відносяться на рахунок держави, окрім витрат, пов`язаних, зокрема, із залученням експерта стороною захисту.
Враховуючи те, що ОСОБА_6 не звільнявся від кримінальної відповідальності, а у зв`язку із закінченням строків давності звільнений від покарання, яке призначене обвинувальним вироком суду, то суд апеляційної інстанції обґрунтовано взагалі не вирішував питання стосовно процесуальних витрат, оскільки вирок суду першої інстанції у цій частині за наслідком апеляційного розгляду залишений без змін.
Крім того, колегія суддів звертає увагу, що відповідно до змісту вироку судом вирішено питання про стягнення з ОСОБА_6 у тому числі витрати на проведення судової балістичної експертизи № 178-Б від 06 грудня 2016 року, що є доказом доведеності його винуватості у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК, та за вчинення якого він не звільнявся ні від покарання, ні від кримінальної відповідальності, що також вказує про обґрунтованість рішення суду в частині стягнення з ОСОБА_6 процесуальних витрат.
На переконання колегії суддів, ухвала апеляційного суду є законною, обґрунтованою, вмотивованою та відповідає вимогам статей 370, 374, 419 КПК, а тому не вбачає підстав для її скасування чи зміни.
Оскільки кримінальний закон застосовано правильно, істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б давали підстави для скасування чи зміни оскаржуваних судових рішень, не встановлено, колегія суддів уважає за необхідне касаційну скаргу з доповненнями засудженого залишити без задоволення, а ухвалу апеляційного суду - без зміни.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК, Суд
ухвалив:
Касаційну скаргу з доповненнями засудженого ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу Вінницького апеляційного суду від 16 червня 2022 року - без зміни.
Постанова набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає.
Судді:
 
ОСОБА_1                                  ОСОБА_2                              ОСОБА_3