ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
23 квітня 2024 року           справа №200/2912/23 

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі суддів: Гайдара А.В., Казначеєва Е.Г., Компанієць І.Д., розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1  на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 25 вересня 2023 року (головуючий суддя І інстанції Бабаш Г.П.), складеного в повному обсязі 25 вересня 2023 року, у справі № 200/2912/23 за позовом ОСОБА_1  до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області, Головного управління Пенсійного фонду в Донецькій області про визнання протиправною бездіяльності, визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -
                                                  
                                                        ВСТАНОВИВ: 

ОСОБА_1 звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, в якій просив:
- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві та Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області щодо не передання заяви ОСОБА_1 від 23.09.2021 року про переведення пенсійної справи з території російської федерації до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області та щодо не вчинення дій, спрямованих на припинення виплати позивачу пенсії на території російської федерації;
- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 01.10.2021 №104250009491 щодо відмови в призначенні пенсії за віком;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області призначити пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з дня звернення за її призначенням, а саме з 23.09.2021 та передати його пенсійну справу для виплати до пенсійного органу за місцем його проживання, а саме до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області.
Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 25 вересня 2023 року відмовлено у задоволені позовних вимог.
Не погодившись з судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Донецького окружного адміністративного суду від 25 вересня 2023 року у справі № 200/2912/23 та прийняти нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи. 
В обґрунтування апеляційної скарги апелянтом зазначено, що відповідачами порушено алгоритм дій під час розгляду його заяви про призначення пенсії, через повномасштабне вторгнення управлінням не отримано інформацію з припинення пенсії на території рф.
Вважає, що при наявності довідки про припинення пенсії на території рф (яка надана особисто позивачем) підстав для відмови у призначенні пенсії у відповідача відсутні. 
Сторони в судове зсідання не викликались, про дату та місце розгляду справи повідомлялись судом належним чином.
Апеляційним судом витребувано у Донецького окружного адміністративного суду справу № 200/2912/23, однак листом суд першої інстанції повідомив, що справа в паперовому вигляді не формувалась. Також повідомлено, що всі документи експортовано в комп`ютерну програму «Діловодство спеціалізованого суду».
Відтак, апеляційний суд вважає за можливе здійснити апеляційний перегляд за документами, наявними в підсистемі «Електронний суд».
Суд апеляційної інстанції, заслухав доповідь судді-доповідача, перевірив матеріали справи і обговорив доводи апеляційної скарги, перевірив юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідив правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, встановив наступне.
ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином РФ, має право постійного проживання на території України, що підтверджено відповідною посвідкою серії НОМЕР_1 , яка видана 10.07.2012.
23.09.2021 ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві з заявою встановленого зразка про призначення пенсії. В заяві зокрема вказано, що позивач є громадянином рф та отримує пенсію за віком.
Цієї ж дати позивач подав до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві заяву про взяття на облік і запит його пенсійної справи з Управління Пенсійного фонду РФ. В заяві зазначено, що заявник отримує пенсію за віком, виплата пенсії проводилась по 23.09.2021 (не припинена).
Рішенням Головного управління Пенсійного фонду в Донецькій області № 104250009491 від 01.10.2021 позивачу відмовлено в призначені пенсії, оскільки він є громадянином рф та отримує пенсію в рф.
Як вбачається з матеріалів справи, позивач не був своєчасно обізнаний про наявність рішення про відмову йому в призначені пенсії, у зв`язку з чим звернувся до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у м. Києві, у якому просив суд визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо не призначення та не виплати йому пенсії за віком відповідно на підставі заяви від 23.09.2021 та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві призначити та виплачувати пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на підставі його заяви з 23.09.2021 з врахуванням проведених пенсійним органом російської федерації виплат.
Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 16.01.2023 у справі № 320/5079/22 позов ОСОБА_1 був задоволений.
Разом з цим, постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 15.05.2023  рішення суду було скасовано, а в задоволенні позову відмовлено. Перевіряючи рішення суду першої інстанції колегія суддів установила, що із заявою від 23.09.2021 про призначення пенсії позивач звернувся до ГУ ПФУ в м. Києві. Втім, відповідно до принципу екстериторіальності вказана заява була розглянута ГУ ПФУ в Донецькій області та саме цим органом було ухвалено рішення від 01.10.2021 про відмову у призначенні пенсії, а листом ГУ ПФУ в м. Києві від 26.11.2021, який позивач помилково ототожнює з рішенням пенсійного органу про відмову в призначенні пенсі, йому було лише повідомлено про результати розгляду його заяви та мотиви відмови в її задоволенні. Отже суд дійшов висновку, що до участі в справі не залучено належного відповідача. А у Головного управління Пенсійного фонду України у м. Києві відсутня протиправна бездіяльність з огляду на наявність рішення ГУ ПФУ в Донецькій області.
Спірним питанням даної адміністративної справи є правомірність дій управління при розгляді заяви про призначення пенсії.
Суд першої інстанції відмовив у задоволенні позовних вимог, з чим не погоджується суд апеляційної інстанції з наступних підстав.
Згідно ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Закон України від 09.07.2003 № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 1058-IV) визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 44 Закону № 1058-IV призначення (перерахунок) пенсії здійснюється за зверненням особи або автоматично (без звернення особи) у випадках, передбачених цим Законом.
Звернення за призначенням (перерахунком) пенсії здійснюється шляхом подання заяви та інших документів, необхідних для призначення (перерахунку) пенсії, до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженої особи застрахованою особою особисто або через законного представника недієздатної особи, особи, дієздатність якої обмежена, малолітньої або неповнолітньої особи.
Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії визначається правлінням Пенсійного фонду за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері соціального захисту населення.
Згідно з ч. 5 ст. 45 Закону № 1058-IV, яка визначає строки призначення (перерахунку) та виплати пенсії, документи про призначення (перерахунок) пенсії розглядає територіальний орган Пенсійного фонду та не пізніше 10 днів з дня їх надходження приймає рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії.
Цей строк може бути продовжено за рішенням керівника територіального органу Пенсійного фонду України на строк проведення додаткової перевірки достовірності відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умов їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством, для визначення права на пенсію, але не більше ніж на 15 днів.
Аналогічні положення містяться в Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", що затверджений постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1.
Згідно з пп. 1.1 розд. І Порядку заява про призначення, перерахунок пенсії, поновлення, переведення з одного виду пенсії на інший (Заява про призначення/перерахунок пенсії- додаток 1); заява про припинення перерахування пенсії на поточний рахунок пенсіонера в банку та отримання пенсії за місцем фактичного проживання, продовження виплати пенсії за довіреністю, виплату частини пенсії на непрацездатних членів сім`ї особи, яка перебуває на повному державному утриманні, виплату пенсії за шість місяців наперед у зв`язку з виїздом на постійне місце проживання за кордон, переведення виплати пенсії за новим місцем проживання (Заява про виплату пенсії- додаток 2);заява про працевлаштування (звільнення), початок (припинення) діяльності, пов`язаної з отриманням доходу, що є базою нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування(додаток 3);заява про виплату недоотриманої пенсії у зв`язку зі смертю пенсіонера(додаток 4) подається заявником до територіального органу Пенсійного фонду України (далі - орган, що призначає пенсію) через структурний підрозділ, який здійснює прийом та обслуговування осіб (далі - сервісний центр).
Заява про призначення, перерахунок пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший, припинення перерахування пенсії на поточний рахунок пенсіонера в банку та отримання пенсії за місцем фактичного проживання, виплату частини пенсії на непрацездатних членів сім`ї особи, яка перебуває на повному державному утриманні, переведення виплати пенсії за новим місцем проживання, працевлаштування (звільнення), початок (припинення) діяльності, пов`язаної з отриманням доходу, що є базою нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, виплату недоотриманої пенсії у зв`язку зі смертю пенсіонера може подаватись заявником разом зі сканованими копіями документів, які відповідають оригіналам документів та придатні для сприйняття їх змісту (мають містити чітке зображення повного складу тексту документа та його реквізитів), через вебпортал електронних послуг Пенсійного фонду України (далі - вебпортал) з використанням кваліфікованого електронного підпису або електронної системи BankID відповідно до Положення про організацію прийому та обслуговування осіб, які звертаються до органів Пенсійного фонду України, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 30 липня 2015 року № 13-1, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 18 серпня 2015 року за № 991/27436.
Згідно з статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Також, згідно із статтею 48 Кодексу законів про працю України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.
Відповідні положення містить і Постанова Кабінету Міністрів України №637 від 12 серпня 1993 року, якою затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі - Порядок №637).
Пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України №637 від 12 серпня 1993 року «Про затвердження Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній», встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.
За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Пунктом 3 Порядку №637 передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Угодою про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 передбачено, що призначення пенсій громадянам держав - учасниць Угоди проводиться за місцем проживання пенсіонера.
Статтею 7 Угоди передбачено, що при переселенні пенсіонера у межах держав-учасниць Угоди виплата пенсії за місцем проживання припиняється, якщо пенсія того ж виду передбачена законодавством держави за новим місцем проживання пенсіонера.
Відповідно до посвідки на постійне проживання серії НОМЕР_2 позивач, уродженець України Київської області, має зареєстроване місце проживання в Україні.
Частиною 4 ст. 8 Закону № 1058-IV передбачено, що іноземці та особи без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, мають право на отримання пенсійних виплат і соціальних послуг із системи загальнообов?язкового державного пенсійного страхування нарівні з громадянами України на умовах та в порядку, передбачених цим Законом, якщо інше не передбачено міжнародними договорами, згода на обов?язковість яких надана Верховною Радою України.
Відповідно до ч. 4 ст. 1 Закону України «Про пенсійне забезпечення» у тих випадках, коли договорами (угодами) між Україною та іншими державами передбачені інші правила, ніж ті, які містяться в цьому законі, то застосовуються правила за цими договорами (угодами).
Згідно з ч. 2 ст. 6 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасників Співдружності незалежних Держав в галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсію на пільгових умовах і за вислугу років, громадянам держав-учасників угоди зараховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР до набрання сили вказаної угоди.
Відповідно до абз. 2, 3 ст. 6 Угоди між Урядом України і Урядом РФ про трудову діяльність і соціальний захист громадян України і Росії, які працюють за межами кордонів своїх країн, від 14 січня 1993 року трудовий стаж, включаючи стаж який обчислюється у пільговому порядку, і стаж роботи за спеціальністю, набутий у зв?язку з трудовою діяльністю на територіях обох сторін, взаємно визначається сторонами. Обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність.
Частиною 2 ст. 4 Угоди про співробітництво в галузі трудової міграції та соціального захисту трудівників - мігрантів від 15 квітня 1994 року, підписаної Урядами Азербайджанської Республіки, Республіки Вірменія, республіки Білорусь, Республіки Грузія, Республіки Казахстан, Киргизької Республіки, Республіки Молдова, РФ, Республіки Таджикистан, Туркменістану, Республіки Узбекистан, України, передбачено, що трудовий стаж, зокрема стаж на пільгових підставах і за спеціальністю, взаємно визнається сторонами.
Отже, системний аналіз зазначених норм дає змогу дійти висновку, що обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством держави, на території якої відбувалась трудова діяльність; пільговий стаж, набутий на території однієї з цих двох держав, визнається іншою державою.
Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 14 листопада 2019 року листопада 2019 року у справі №676/6166/16-а та від 16 квітня 2020 року у справі №555/2250/16-а.
Для призначенням пенсії позивач надав трудову книжку та довідку про заробітну плату від 22.06.2021 №164, яка містить дані про зайнятість позивача у період з жовтня 2004 року по серпень 2013 року, також містить інформацію що з отриманих сум були сплачені страхові внески в повному обсязі, що є необхідною умовою для зарахування стажу на території України після 01.01.2004 (дата набрання чинності Закону України «Про загальнообов?язкове державне пенсійне страхування»).
Частиною 1 ст. 26 Закону № 1058-IV «передбачено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років, зокрема, по 31 жовтня 2017 року.
Згідно з ч.1 ст. 24 Закону України «Про загальнообов?язкове державне пенсійне страхування» страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлятае загальнообов?язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Згідно з ч. 4 ст. 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенси до набрання чинності ним Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше.
60 років позивачу виповнилось 24.08.2013 року. Отже необхідного віку для призначення пенсії позивач досяг. 
При цьому необхідний стаж для призначення пенсії за віком для позивача складає 15 років.
Отже, підтверджений трудовою книжкою та довідкою про заробітну плату позивача складає 40 років, 5 місяців і 11 днів, що підтверджується розрахунком стажу.
Таким чином позивач мав право на отримання пенсії в Україні на день подання заяви про призначення пенсії за умови припинення виплати пенсії пенсійним органом рф.
Реалізація припинення пенсії в попередній країні законодавством України не врегульована, проте наявність в п. 1. 1. Порядку 22-1 посилання на існування заяви про переведення виплати пенсії за новим місцем проживання вказує на запуск реалізації такого механізму саме через подання відповідної заяви, яку позивачем було подано також 23.09.2021.
Крім того, те, що позивач не отримує пенсію на території рф, підтверджується довідкою уповноваженого пенсійного органу рф від 17.05.2022.
Пунктом 1.9 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов?язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття органом, що призначає пенсію, відповідної заяви. Якщо поданих документів достатньо для визначення права особи на призначення пенсії, пенсія призначається на підставі таких документів.
Отримання пенсійної справи або будь-яких інших документів від будь-яких органів пенсійним органом, як підстава для призначення пенсії або набуття такого права жодним нормативно-правовим актом не передбачена. І навпаки, надання такої пенсійної справи не породжує жодних правових наслідків, оскільки вона не містить додаткових документів, які могли б вплинути на право позивача на пенсію або її розмір і які не подавались позивачем. До того ж, пенсія в рф призначається та обчислюється на інших підставах ніж в Україні.
Крім того, відповідно статті 101 Закону України «Про пенсійне забезпечення», органи, що призначають пенсії, мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі.
Пунктом 4.2. Порядку 22-1 передбачено, що орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі.
Право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.
З аналізу викладених вище положень, суд зазначає, що органи, які призначають пенсію мають право перевіряти надані заявником документи, а саме вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі.
Такі повноваження Пенсійного фонду повинні бути використані з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких вони спрямовані.
Проте в матеріалах справи відсутні будь-які документи, які б свідчили про вчинення відповідачем дій, спрямованих на проведення перевірки відомостей у поданих позивачем документах.
Відтак, відповідач допустив протиправну бездіяльність і не вчинив жодних дій для перевірки наявності права позивача на пенсію, не витребував інформації про те чи забезпечений позивач в іншій країні пенсійними виплатами
З огляду на наведене, суд дійшов висновку про протиправність дій відповідача при розгляді заяви про призначення пенсії.
Враховуючи вищевикладене та те, що наявний розрахунок стажу позивача та розміру пенсійних виплат, суд апеляційної інстанції вважає, що право позивача на пенсійне забезпечення має бути поновленим наступним шляхом:
- визнати протиправними дії Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області під час розгляду заяви ОСОБА_1 про призначення пенсії від 23.09.2021
- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 01.10.2021 №104250009491 щодо відмови в призначенні пенсії за віком;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії від 23.09.2021 та прийняти відповідне рішення з урахуванням висновків суду.
Позовні вимоги про визнання протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві та Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області щодо не передання заяви ОСОБА_1 від 23.09.2021 року про переведення пенсійної справи з території Російської Федерації до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області та щодо не вчинення дій, спрямованих на припинення виплати позивачу пенсії на території Російської Федерації задоволенню не підлягають з огляду на їх необґрунтованість.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги
Враховуючи вищевикладене, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України   суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).
Частиною 1 ст. 317 КАС України передбачено, що підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Відповідно до викладеного, у зв`язку з неправильним застосуванням судом першої інстанції норм матеріального права, колегія суддів дійшла до висновку про задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду 
Керуючись статтями 250, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, -

                                                            ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1  – задовольнити частково.
Рішення  Донецького окружного адміністративного суду від 25 вересня 2023 року у справі № 200/2912/23 – скасувати.
Позовні вимоги ОСОБА_1  до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області, Головного управління Пенсійного фонду в Донецькій області про визнання протиправною бездіяльності, визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії- задовольнити частково.
Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області під час розгляду заяви ОСОБА_1 про призначення пенсії від 23.09.2021.
Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 01.10.2021 №104250009491 щодо відмови в призначенні пенсії за віком.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії від 23.09.2021 та прийняти відповідне рішення з урахуванням висновків суду.
В решті позовних вимог – відмовити.
Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню крім  випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України, протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повне судове рішення складено 23 квітня 2024 року.

Судді                                                                                                     А.В. Гайдар
                                                                                                              Е.Г. Казначеєв          
                                                                                                     І.Д.Компанієць