ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Номер провадження 22-ц/821/890/24	Головуючий по 1 інстанції	
Справа №712/4677/23 Категорія: 305010000 	Стеценко О. С. 	
  	Доповідач в апеляційній інстанції	
  	Новіков О. М. 	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

       28 травня 2024 року м. Черкаси

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів: Новікова О.М., Гончар Н.І., Сіренка Ю.В., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – адвоката Ткачук-Коваленка Олексія Валерійовича на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 06 березня 2024 року у справі за первісним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, і стягнення страхового відшкодування, та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення моральної шкоди, –

в с т а н о в и в :

У травні 2023 року  ОСОБА_2 звернувся до суду з вказаним позовом.
В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 22 липня 2022 року в м. Черкаси на перехресті вулиць Б. Вишневецького - Оборонна сталася дорожньо-транспортна пригода (ДТП) за участю транспортного засобу Skoda Octavia А7 д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням позивача, та транспортного засобу ВАЗ 21063 д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_1 , внаслідок чого належний позивачеві автомобіль зазнав технічних ушкоджень.
Відповідно до постанови Соснівського районного суду від 25.11.2022, залишеної без змін постановою Черкаського апеляційного суду від 11.01.2023, провадження по справі про адміністративне правопорушення про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ст. 124 КУпАП, закрите на підставі п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з закінченням строків накладення адміністративного стягнення.
Відповідно до постанови Соснівського районного суду від 22.09.2022, залишеної без змін постановою Черкаського апеляційного суду від 17.03.2023, провадження у справі про адміністративне правопорушення у відношенні ОСОБА_2 за ст. 124 КУпАП - закрито на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку із відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.
Вина ОСОБА_1 в скоєному ДТП підтверджується обставинами справи, що були встановлені під час судового розгляду адміністративної справи ЄУ № 712/5555/22 та зазначені у постанові Соснівського районного суду від 22.09.2022 (справа ЄУ № 712/5555/22, провадження № 3/712/2056/22), а саме: висновком експерта за результатами проведеного автотехнічного дослідження № СТ/042Д-22 від 19.08.2022.
Відповідальність позивача, як водія Skoda Octavia А7, на момент ДТП була застрахована згідно полісу обов`язкового страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № 207813717 у ПрАТ "СК "ВУСО".
У свою чергу, відповідальність водія ВАЗ 21063 д.н.з. НОМЕР_2 , на момент ДТП не була забезпечена полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.
30.03.2023 на підставі наданих документів, Моторно (транспортне) Страхове Бюро України здійснило сплату належного позивачу страхового відшкодування (регламентної виплати) у розмірі 160 000 грн. 00 коп., що є рівним страховому ліміту за Законом.
Відповідно до звіту № А03-20 від 23.03.2023 року, проведеного суб`єктом оціночної діяльності ОСОБА_3 , розмір понесеного позивачем матеріального збитку в результаті пошкодження автомобіля складає 276 747 грн. 73 коп.
З урахуванням вище викладеного позивач вважає за необхідне стягнути з відповідача по справі, як винуватця ДТП, матеріальні збитки понесені у результаті ДТП, що є різницею між фактичним розміром шкоди та страховим відшкодуванням: 276 747 грн. 73 коп. (матеріальний збиток в тому числі ВТВ) - 160 000 грн. 00 коп. (страхове відшкодування) = 116 747 грн. 73 коп.
Так як в результаті ДТП позивачем було понесено душевні страждання, які він зазнав у зв`язку із пошкодженням свого майна, а саме автомобіля Skoda Octavia А7 д.н.з. НОМЕР_1 , вважає за необхідне відшкодувати за рахунок винуватця дорожньо-транспортної пригоди, ОСОБА_1 моральну шкоду. 
На підставі викладеного ОСОБА_2 просив суд стягнути з ОСОБА_1 на свою користь різницю між фактичним розміром шкоди та страховим відшкодуванням у розмірі 116 747,73 грн., у рахунок відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок ДТП, витрати на оплату авто товарознавчого дослідження у розмірі 4 000 грн., моральну шкоду у розмірі 20000 грн., судовий збір, а також витрати на правничу допомогу.
ОСОБА_1 звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_2 , в якому просив стягнути з останнього моральну шкоду у сумі 50000,00 грн.
У обґрунтування позовних вимог позивач за зустрічним позовом посилається на те, що 22 липня 2022 року в м. Черкаси на перехресті вулиць Б. Вишневецького - Оборонна сталася дорожньо-транспортна пригода (ДТП) за участю транспортного засобу Skoda Octavia А7 д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 , та транспортного засобу ВАЗ 21063 д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_1 .
Унаслідок зіткнення транспортних засобів автомобілі зазнали механічних ушкоджень, крім того водій ОСОБА_1 отримав тілесні ушкодження.
Після складання працівником УПП матеріалів справи, до адміністративної відповідальності за скоєння ДТП за ст. 124 КпАП України було притягнуто водія ОСОБА_2 , відносно якого було складено відповідний протокол про адміністративне правопорушення.
До змісту складеного протоколу про адміністративне правопорушення серії ААБ № 291610 від 22.07.2022 у провину ОСОБА_2 вказано порушення вимог п. 16.11 ПДР України.
Постановою Соснівського районного суду м. Черкаси від 22.09.2022, залишеною без змін постановою Черкаського апеляційного суду від 17.03.2023, провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 за ст. 124 КпАП України - закрито на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КпАП України.
Під час апеляційного розгляду за постановою суду було проведено судову комплексну автотехнічну та фототехнічну експертизу.
Зі змісту постанови Черкаського апеляційного суду від 17 березня 2023 року вбачається, що суд, залишаючи без змін постанову Соснівського районного суду м. Черкаси від 22.09.2022, справа №712/5555/22, виходив з того, що: «У своєму висновку № КСЕ-19/124-23/752 судовий експерт не встановив з боку водія ОСОБА_2 порушень п. 16.11 ПДР України… Викладена в протоколі про адміністративне правопорушення оцінка правопорушення не відповідає дійсним обставинам справи, які встановлені в судовому засіданні суду першої інстанції... При цьому, суд наголошує, що не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки таким чином, неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.».
Таким чином наявний та доведений причинний зв`язок між допущеними порушеннями правил дорожнього руху України, що призвело до скоєння ДТП як водієм ОСОБА_2 , так і є водієм ОСОБА_1 .
Дані обставини підтверджуються матеріалами справи, що були встановлені під час судового розгляду адміністративної справи №712/5555/22 в апеляційному суді.
Внаслідок протиправних дій відповідача ОСОБА_2 позивачу ОСОБА_1 було спричинено значної моральної шкоди.
Автомобілем позивач ОСОБА_1 користувався як у повсякденному житті, так і під час виконання своїх робочих та життєвих потреб, а також оперативного виконання військових завдань.
У результаті ДТП позивачу ОСОБА_1 було нанесено душевні страждання, які він зазнав у зв`язку із ушкодженням свого здоров`я та майна. Позивач вважає за необхідне відшкодувати спричинену йому моральну шкоду за рахунок відповідача ОСОБА_2 в розмірі 50 000,00 грн. 
Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 06 березня 2024 року позовні вимоги за первісним позовом задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 шкоду у сумі 116 747, 73 грн., витрати на проведення експертизи у сумі 4000,00 грн., моральну шкоду у сумі 5000,00 грн., судовий збір у сумі 1878,48 грн. 
У решті позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 відмовлено.
У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення моральної шкоди відмовлено.
Рішення суду у частині первісних позовних вимог мотивовано тим, що позивачу МТСБУ сплатило завдану йому внаслідок ДТП шкоду у сумі 160 000,00 грн.
Вина відповідача за первісним позовом у скоєнні ДТП підтверджена і не підлягає повторному доведенню відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України.
СОД « ОСОБА_3 » складено звіт № А03-20 від 23.03.2023, згідно якого матеріальний збиток становить 276 747,73 грн. 
А тому з відповідача за первісним позовом підлягає стягненню різниця між завданим збитком та сплаченою МТСБУ виплатою, що становить 116 747,73 грн. Також підлягають стягненню сплачені 4000 грн. у рахунок проведеної експертизи.
Суд не взяв до уваги доводи відповідача за первісним позовом щодо непогодження з розміром завданої матеріальної шкоди.
Так, відповідач за первісним позовом, не погоджуючись з обґрунтованістю розміру відшкодування матеріальної шкоди, завданої в результаті дорожньо-транспортної пригоди, маючи можливості до ефективної реалізації своїх процесуальних прав, не заявляв клопотання про проведення експертизи для визначення розміру матеріальних збитків.
Ураховуючи, що відповідачем допущено порушення прав позивача, тому суд погодився з доводами позивача про завдання йому моральної шкоди. У той же час суд вважав, що достатньою сумою для відшкодування моральної шкоди є 5000,00 грн., які слід стягнути з відповідача на користь позивача. В іншій частині вимог позивача за первісним позовом слід відмовити.
При вирішенні спору у частині зустрічних позовних вимог судом враховано, що вина ОСОБА_2 у скоєнні ДТП не встановлена судами під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, тому відсутній причинний зв`язок між заподіяною шкодою і протиправним діянням відповідача за зустрічним позовом, а тому у задоволенні зустрічного позову відмовлено.
Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням представник ОСОБА_1 – адвокат Ткачук-Коваленко О.В. подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на те, що рішення є незаконним та необґрунтованим, прийнятим із неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, просить скасувати рішення в частині задоволених первісних позовних вимог та ухвалити у даній частині нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.
В обґрунтування поданої апеляційної скарги вказує, що судом не враховано висновки експертизи №КСЕ-19/124-23/752 від 16.02.2023 року, в якій установлено реальний причинний зв`язок між порушеннями правил дорожнього руху України водієм ОСОБА_2 та водієм ОСОБА_1 дії яких призвели до наслідків ДТП, а саме пошкодження транспортних засобів з матеріальними збитками.
Отже, проведеною експертизою установлено вину обох водії в ДТП.
За наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення (частина 3 статті 1188 ЦК України).
Позивачу ОСОБА_2 , внаслідок отримання страхового відшкодування, відшкодовано понад 60% від розрахункової вартості ремонту, а тому суд мав відмовити у задоволенні даної вимоги.
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 вказує, що закриття адміністративної справи відносно апелянта за ст. 38 КУпАП не звільняє його від цивільно-правової відповідальності, він є винним в ДТП, і це підтверджується матеріалами адміністративної справи. Відтак, суд першої інстанції правомірно визнав його відповідальним за завдану позивачу шкоду.
При розгляді адміністративної справи відносно позивача ОСОБА_2 , було досліджено експертизу №СТ/042Д-22 від 19.08.2022 року за якої у діях водія автомобіля ВАЗ 21063 д.н.з. НОМЕР_3 , ОСОБА_1 вбачаються невідповідності вимогам п. 10.2 ПДР України, які з технічної точки зору перебували у причинному зв`язку з виникненням даної ДТП та на виконання яких він перешкод, згідно наданих на дослідження матеріалів, не мав. У дорожній обстановці, яка склалась на момент пригоди, за зазначених в заяві обставинах, у діях водія автомобіля Skoda Octavia А7 д.н.з. НОМЕР_1 , ОСОБА_2 не відповідностей вимог п. 16.11 ПДР України з технічної точки зору не вбачається. Під час апеляційного розгляду також було й досліджено висновок № КСЕ-19/124-23/752 від 16.02.2023 року.
За рішеннями судів ОСОБА_2 – не винний в ДТП, в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення.
Жодним іншим рішенням суду, позивач ОСОБА_2 винним в ДТП визнаний не був. Таким чином, твердження апелянта, що позивач також є винним в ДТП, а тому наявна обопільна вина обох учасників ДТП – є припущенням в розумінні ч. 6 ст. 81 ЦПК України, яке не може бути покладено в основу судового рішення.
Вказує, що саме ОСОБА_1 є позивачем за зустрічним позовом, а відтак, тягар доведення обставини за якої ніби ОСОБА_2 винний у ДТП в тому числі й лежить на ньому, через те, що ця обставина й була підставою на думку його представника для подачі зустрічного позову. Оскільки експертизи, які містяться в матеріалах адміністративної справи № КСЕ-19/124-23/752 від 16.02.2023 року та № СТ/042Д-22 від 19.08.2022 року різняться між собою, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, про відсутність дій з боку апелянта та його представника, для доведення вини ОСОБА_2 , зокрема відсутність подання клопотання про проведення судової експертизи в цивільній справі.
Перевіривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, колегія суддів доходить наступних висновків.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Оскільки судове рішення оскаржено лише в частині первісних позовних вимог, тому колегія суддів переглядає судове рішення тільки у даній частині.
Статтею 263 ЦПК України передбачено, що законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Ухвалене судом першої інстанції рішення відповідає зазначеним вище вимогам.
Як вбачається з матеріалів справи та судом першої інстанції встановлено, що 22 липня 2022 року в м. Черкаси на перехресті вулиць Б. Вишневецького - Оборонна сталася дорожньо-транспортна пригода (ДТП) за участю транспортного засобу SKODA OCTAVIA А7 д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 , та транспортного засобу ВАЗ 21063 д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_1 .
Унаслідок цієї ДТП складено протоколи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 за ст. 124 КУпАП та відносно ОСОБА_1 за ст. 124 КУпАП.
ОСОБА_2 звернувся до МТСБУ з повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду.
Відповідно до листа МТСБУ «Про прийняте рішення» від 31.03.2023, МТСБУ розглянуло справу щодо відшкодування шкоди, заподіяної ОСОБА_2 в результаті ДТП, яка мала місце 22.07.2022, та прийняло рішення про виплату відшкодування шкоди у сумі 160 000,00 грн., яка була перерахована ОСОБА_2 . 30.03.2023.
Соснівським районним судом м. Черкаси у справі № 712/5555/22 постановою від 22.02.2022 провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 за ст. 124 КУпАП закрито на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.
Постанова мотивована тим, що відповідно до висновку експерта за результатами проведеного автотехнічного дослідження № СТ/042Д-22 від 19.08.2022 у дорожній обстановці, яка склалася в момент пригоди, водій автомобіля Skoda Octavia А7, НОМЕР_1 , ОСОБА_2 повинен був діяти відповідно до вимог п. 16.11. Правил дорожнього руху України. Водій автомобіля ВАЗ-21063, НОМЕР_2 , ОСОБА_1 повинен був діяти відповідно до вимог п. 10.2 Правил дорожнього руху України. 
У діях водія автомобіля ВАЗ-21063, НОМЕР_2 , ОСОБА_1 вбачаються невідповідності вимогам п. 10.2 ПДР України, які з технічної точки зору перебували у причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди та на виконання яких він перешкод, згідно наданих на дослідження матеріалів, не мав. У дорожній обстановці, яка склалася на момент пригоди, за зазначених в заяві обставинах, у діях водія автомобіля Skoda Octavia А7, НОМЕР_1 , ОСОБА_2 невідповідностей вимогам п. 16.11 ПДР України з технічної точки зору не вбачається. 
Враховуючи, що протокол про адміністративне правопорушення сам по собі без підтвердження іншими доказами не є доказом доведення вини, відеозаписами доданими до протоколу та відеозаписами з камер відеоспостереження з АЗС «ЮГ-2000» не підтверджена вина особи, що притягується до адміністративної відповідальності, згідно висновку експерта автотехнічного дослідження у діях водія ОСОБА_2 невідповідностей вимогам п. 16.11 ПДР України не вбачається, будь-яких інших доказів вини правопорушника суду не надано, тому в діях останнього не вбачається складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.
Постановою Черкаського апеляційного суду від 17.03.2023 у справі № 712/5555/22 постанову Соснівського районного суду м. Черкаси від 22.09.2022, якою провадження у справі про адміністративне правопорушення за ст. 124 КУпАП відносно ОСОБА_2 закрите на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП в зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, залишено без змін.
З постанови Черкаського апеляційного суду від 17.03.2023 вбачається, що Черкаським апеляційним судом 27.12.2022 задоволено клопотання представника потерпілого адвоката Ткачука-Коваленка О.В. та призначено у справі судову комплексну автотехнічну та фототехнічну експертизу, проведення якої доручено експертам Черкаського НДЕКЦ. У розпорядження експертів на час проведення експертизи були надані матеріали адмінсправи, відеозаписи, на яких зафіксовано ДТП та які містяться у файлах з назвами «clip-0.mp4», «clip-1.mp4», «video_2022-07-23_06-28-33.mp4» на диску для лазерних систем зчитування «MyMedia» DVD-R 4,7 Gb та у файлах з назвами «video-abb66254dc73e-00410f3ede227374fed-V.mp4», «XVR_ch2_main_20220722174027_20220722 174032.mp4» на диску для лазерних систем зчитування «HP» DVD+R 4,7 Gb. У своєму висновку № КСЕ-19/124-23/752 судовий експерт не встановив з боку водія ОСОБА_2 порушень п. 16.11 ПДР України.
Склад адмінправопорушення передбачає наявність об`єктивних і суб`єктивних ознак. Відсутність хоча б однієї ознак означає відсутність складу адмінправопорушення в цілому. За таких обставин, відомості зазначені в протоколі про адмінправопорушення про те, що водій ОСОБА_2 на перехресті нерівнозначних доріг вул. Оборонна - вул. Б.Вишневецького, рухаючись по другорядній дорозі, не дав дорогу транспортному засобу, який рухався по головній дорозі та вчинив ДТП, не знайшли свого підтвердження належними доказами.
Отже, викладена в протоколі про адмінправопорушення оцінка правопорушення не відповідає дійсним обставинам справи, які встановлені в судовому засіданні суду першої інстанції. Таким чином, враховуючи вищезазначене, апеляційний суд погодився з висновком суду першої інстанції, що в діях ОСОБА_2 відсутні об`єктивні ознаки за наявності яких діяння вважається адмінправопорушенням, передбаченим ст. 124 КУпАП, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи.
Апеляційний суд погодився з висновком суду першої інстанції про відсутність поставленого у вину працівником патрульної поліції в діях ОСОБА_2 адмінправопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.
Соснівським районним судом м. Черкаси постановою від 25.11.2022 у справі № 712/8987/22, залишеною без змін постановою Черкаського апеляційного суду від 11.03.2023, провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ст. 124 КУпАП закрито на підставі п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з закінченням строків накладення адміністративного стягнення.
Відповідно до полісу № 207813717 відповідальність ОСОБА_2 застрахована ПрАТ СК «ВУСО».
Поліс на ТЗ НОМЕР_2 не знайдено (а.с.11).
Відповідно до звіту про оцінку автомобіля Skoda Octavia А7, НОМЕР_1 від 23.03.2023 вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля - ОСОБА_2 унаслідок ДТП станом на 23.03.2023 складає 276 747, 73 грн.
Позивачем за первісним позовом було сплачено 4000,00 грн. ФОП ОСОБА_3 за проведену експертизу належного йому транспортного засобу, що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордеру № 22 від 07.04.2023.
Згідно з ч. 1 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, згідно з частиною 2 цієї статті є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки), доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються в повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.
Підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей 1166, 1167, 1187 ЦК України.
Стаття 1166 ЦК України передбачає, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
За змістом вказаної норми, за загальним правилом: 1) в повному обсязі; 2) особою, яка безпосередньо її завдала, шкода підлягає відшкодуванню. 
Проте із вказаних правил є винятки, передбачені законом. Одним з таких винятків є страхування особою цивільно-правової відповідальності.
Відповідно до ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.
Відшкодування шкоди особою, яка її завдала, можливе лише за умови, що згідно із Законом № 1961-IV у страховика (страховика) не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону № 1961 IV) (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 760/15471/15-ц з урахуванням постанови Великої Палати Верховного Суду від 09 листопада 2021 року у справі №147/66/17).
Колегія суддів звертає увагу на те, що внаслідок заподіяння під час ДТП шкоди виникають цивільні права й обов`язки, пов`язані з її відшкодуванням. Зокрема, потерпілий набуває право отримати відшкодування шкоди, а обов`язок виплатити відповідне відшкодування згідно із Законом №1961-IV виникає у страховика особи, яка застрахувала цивільну відповідальність (у визначених Законом № 1961-IV випадках - МТСБУ) та в особи, яка застрахувала цивільну відповідальність, якщо розмір завданої нею шкоди перевищує розмір страхового відшкодування, зокрема на суму франшизи, чи якщо страховик (МТСБУ) за Законом №1961-IV не має обов`язку здійснити страхове відшкодування (регламентну виплату). Тобто внаслідок заподіяння під час ДТП шкоди (настання страхового випадку) винуватець ДТП не звільняється від обов`язку відшкодувати завдану шкоду, але цей обов`язок розподіляється між ним і страховиком (МТСБУ). Аналогічний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2021 року у справі № 147/66/17 (провадження № 14-95цс20).
Відповідно до ст. 28 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі за текстом – Закон) шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, пов`язана з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу.
Згідно із ст. 29 Закону у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.
Відповідно до п. «а» ч. 41.1 ст. 41 Закону МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння: транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі.
Відповідно до Постанови НБУ «Про розміри страхових сум за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 30.05.2022 № 109 затверджено розміри страхових сум за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, укладеними після набрання чинності цією постановою: за шкоду, заподіяну майну потерпілих, у розмірі 160000 гривень на одного потерпілого.
Позивачу МТСБУ сплатило завдану йому внаслідок ДТП шкоду у сумі 160 000,00 грн.
Відповідно до звіту №А03-20 про оцінку автомобіля Skoda Octavia А7 реєстраційний номер НОМЕР_1 від 23.03.2023 року вартість матеріального збитку становить 276 747,73 грн.
У зв`язку з чим залишилась невідшкодованою частина завданої шкоди у розмірі 116 747,73 грн., яку позивач за первісним позовом просив стягнути з ОСОБА_1 як винуватця ДТП. 
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 наполягає на наявності вини обох водіїв у дорожньо-транспортній пригоді, а тому вважає, що ОСОБА_2 відшкодовано шкоду у повному обсязі.
За змістом пунктів 1, 3 частини першої статті 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою, а за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. 
Згідно з роз`ясненнями, викладеними у пункті 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», шкода, заподіяна кількома особами, відшкодовується кожною з них у частині, заподіяній нею (у порядку часткової відповідальності). У такому ж порядку відповідають володільці джерел підвищеної небезпеки за шкоду, заподіяну внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки іншим особам.
Отже, за цих обставин обов`язок відшкодування шкоди покладається на ту особу, з вини якої завдано шкоду. Якщо наявна вина двох осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, шкода відшкодовується кожним з них залежно від ступеня вини.
У постанові Верховного Суду від 26 січня 2022 року в справі № 465/674/19 зазначено про те, що тлумачення статті 1188 ЦК України свідчить, що її застосування можливе лише у випадку наявності вини особи у вчиненні правопорушення, адже у разі відсутності вини особи в скоєнні дорожньо-транспортної пригоди провадження у справі підлягає припиненню на підставі пункту 1 частини першої статті 247 КУпАП - через відсутність події і складу адміністративного правопорушення, відтак така обставина як закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків притягнення до адміністративної відповідальності, передбачених статтею 38 КУпАП, не є реабілітуючою обставиною, яка спростовує факт наявності вини особи в скоєнні ДТП.
Аналогічна позиція викладена Верховним Судом у постановах: від 07 лютого 2018 року в справі № 910/18319/16; від 16 квітня 2019 року в справі № 927/623/18, від 04 березня 2020 року у справі № 641/2795/16-ц, від 07 лютого 2018 року у справі № 910/18319/16; від 16 квітня 2019 року у справі № 927/623/18, від 29 квітня 2020 року в справі № 686/4557/18.
Закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків притягнення до адміністративної відповідальності, передбачених статтею 38 КУпАП, не є реабілітуючою, тобто не є обставиною, яка спростовує факт наявності вини особи в скоєнні ДТП (постанова Верховного Суду від 29 квітня 2020 року в справі № 686/4557/18).
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ст. 124 КУпАП закрито на підставі п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з закінченням строків накладення адміністративного стягнення (постанова Соснівського районного суду м. Черкаси від 25.11.2022 у справі № 712/8987/22, залишена без змін постановою Черкаського апеляційного суду від 11.03.2023), тобто не за реабілітуючою обставиною. 
Постановою Черкаського апеляційного суду від 17.03.2023 у справі № 712/5555/22 постанову Соснівського районного суду м. Черкаси від 22.09.2022, якою провадження у справі про адміністративне правопорушення за ст. 124 КУпАП відносно ОСОБА_2 закрите на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП в зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, – залишено без змін.
Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про наявність вини у ДТП обох її учасників, оскільки винним у ДТП є саме ОСОБА_1 . 
Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
При розгляді справи про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду у справі про адміністративне правопорушення, ця постанова обов`язкова для суду з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Тому, розглядаючи цей позов, суд не вправі обговорювати вину такої особи, а може вирішувати питання лише про розмір відшкодування. У такому разі і призначення відповідної експертизи не вимагається.
Зазначений висновок узгоджується із правовою позицією Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду, викладеною у постанові від 05 вересня 2019 року у справі № 234/16272/15-ц (провадження № 61-31395сво18).
Згідно з вимогами статті 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
Оскільки ОСОБА_1 не спростовано належними доказами розміру збитків завданих у результаті ДТП ОСОБА_2 , тому з відповідача за первісним позовом підлягає стягненню різниця між завданим збитком та сплаченою МТСБУ виплатою, що становить 116 747,73 грн. Також підлягають стягненню сплачені 4000,00 грн. у рахунок проведеної експертизи.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції.
Щодо розміру відшкодування моральної шкоди
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 не наводить мотивів незгоди із судовим рішенням у частині відшкодування моральної шкоди, але просить суд скасувати судове рішення, зокрема і у зазначеній частині та відмовити у задоволенні даної вимоги. 
Статтею 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Враховуючи вищенаведені вимоги законодавства у сукупності із фактичним обставинами даної справи, апеляційний суд приходить до висновку про те, що позивачу у справі внаслідок ДТП з вини відповідача було завдано моральної шкоди, яка полягає в стражданнях від пошкодження його майна, докладанні додаткових зусиль для відновлення свого майна та захисту порушених прав у спосіб звернення до суду, що вірно врахував суд першої інстанції в цій справі. Також судом вірно визначено розмір коштів, які мають бути стягнуті з відповідача на користь позивача у відшкодування завданої моральної шкоди, який відповідає засадам розумності та справедливості, а також враховує ступінь моральних страждань особи.
Отже позовні вимоги в частині відшкодування моральної шкоди суд першої інстанції в цій справі вирішив вірно.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скарги без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржуване рішення - залишенню без змін.
Керуючись ст.ст. 35, 258, 374, 375, 381- 384 ЦПК України, апеляційний суд, - 

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1  – адвоката Ткачук-Коваленка Олексія Валерійовича – залишити без задоволення.
Рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 06 березня 2024 року- залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків встановлених ч. 3 ст. 389 ЦПК України. 

Судді