ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 червня 2024 року 

м. Київ

справа № 380/2604/22
адміністративне провадження № К/990/384/24

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача Кравчука В.М., суддів Чиркіна С.М., Шарапи В.М.

розглянув у письмовому провадженні
касаційну скаргу ОСОБА_1 
на постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 24 листопада 2023 року (колегія у складі суддів Ільчишин Н.В., Коваля Р.Й., Кухтея Р.В.)
у справі № 380/2604/22
за позовом ОСОБА_1 
до Головного управління Пенсійного фонду України в Львівській області
про визнання протиправним та скасування наказів. 

І. ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ

1.          У лютому 2022 року ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 ; позивач) звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (далі - ГУ ПФ України у Львівській області; відповідач), в якому просив:
-          визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо нездійснення з 01.01.2021 перерахунку пенсії, призначеної згідно з Законом України від 09.04.2012 № 2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (далі - Закон № 2262-ХІІ), з урахуванням розміру посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, відсоткової надбавки за вислугу років, а також додаткових видів грошового забезпечення, наведених у довідці про розмір грошового забезпечення від 29.12.2021 № 565, та щодо невиплати пенсії з 01.01.2021 з урахуванням попередньо виплаченої суми;
-          зобов`язати ГУ ПФ України у Львівській області здійснити з 01.01.2021 перерахунок пенсії, призначеної згідно з Законом № 2262-ХІІ, з урахуванням розміру посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, відсоткової надбавки за вислугу років, а також додаткових видів грошового забезпечення, наведених у довідці про розмір грошового забезпечення від 29.12.2021 № 565, та щодо невиплати пенсії з 01.01.2021 з урахуванням попередньо виплаченої суми.

IІ. ОБСТАВИНИ СПРАВИ

2.          Судами встановлено, що ОСОБА_1 з 27.06.2017 перебуває на обліку в Головному управлінню Пенсійного фонду України у Львівській області та отримує пенсію відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».
3.          Із протоколу за пенсійною справою № 1305016138 (ДПА) від 28.06.2017 слідує, що розмір пенсійної виплати позивача обчислено, виходячи з такого грошового забезпечення: посадовий оклад, оклад за військовим званням, надбавка за вислугу років (35%), надбавки за роботу в умовах режимних обмежень (15%), надбавки за високі досягнення або виконання важливої роботи, премія.
4.          У березні 2018 року, у відповідності до норм пункту першого постанови КМ України від 21.02.2018 № 103 «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб», Головне управління ПФ України у Львівській області здійснило перерахунок розміру пенсії позивача з 01.01.2018 з урахуванням грошового забезпечення, зазначеного у довідці про розмір грошового забезпечення № 224/8/13-09-05-006 від 28.03.2018, визначеного станом на 01.03.2018. При цьому у вказаній довідці враховано такі види грошового забезпечення: - посадовий оклад - 8460,00 грн; - оклад за військовим (спеціальним) званням - 1410,00 грн; - надбавка за вислугу років (45%) - 4441,50 грн.
5.          Головним управління ДФС у Львівській області видано оновлену довідку № 565 від 29.12.2021 про розмір грошового забезпечення для перерахунку пенсії ОСОБА_1 відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 21.02.20018 № 103 «Про перерахунок пенсії особам, які звільнені з військової служби та деяким категоріям осіб» станом на 01.12.2020 (день, з якого змінено розмір грошового забезпечення особам, що проходять службу).
6.          Позивач звернувся з письмовою заявою від 17.01.2022 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області з проханням здійснити перерахунок розміру пенсії з 01.01.2021, з урахуванням довідки про розмір його грошового забезпечення від 29.12.2021 № 565.
7.          Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області листом від 21.01.2022 №1220-992/Ш-53/8-1300/22 повідомило про те що після визнання протиправними та скасування пунктів 1, 2 Постанови 103, якими було передбачено проведення перерахунку пенсій відповідно до Постанови №704, інших рішень уряду про умови та порядок проведення перерахунку пенсії не приймалося. Таким чином, підстави для проведення перерахунку пенсії з 01.01.2021 згідно з довідкою від 29.12.2021 № 565 про розмір грошового забезпечення, відсутні.
8.          Позивач не погодився із такою бездіяльністю відповідача щодо відмови у проведенні перерахунку його пенсії, відтак звернувся до суду.

ІIІ. АРГУМЕНТИ СТОРІН

9.          В обґрунтування позовних вимог, позивач покликався на те, що відповідно до ст.ст.43, 51, 63 Закону України від 09.04.1992 №2262-ХІІ "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", постанови КМ України від 13.02.2008 №45 "Про затвердження Порядку проведення перерахунку пенсій, призначених відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", та внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 №393", набув право на перерахунок розміру раніше призначеної пенсії з 01.01.2021.
10.          Відповідач заперечував проти задоволення позовних вимог, покликаючись на відсутність підстав для проведення перерахунку пенсії позивача з 01.01.2021.
Зазначав, що позивач у позовній заяві просить здійснити перерахунок пенсії з 01.01.2021 на підставі довідки від 29.12.2021 №565, виданої за нормами, чинними станом на 01.12.2020. При цьому покликається на рішення Окружного адміністративного суду м.Києва від 12.12.2018 у справі № 826/3858/18, яке залишено без змін постановами Шостого апеляційного адміністративного суду від 05.03.2019 та Верховного Суду від 12.11.2019.
Цим рішенням визнано протиправними та нечинними пункти 1, 2 Постанови №103. Згідно із ч. 2 ст. 265 Кодексу адміністративного судочинства України, нормативно-правовий акт втрачає чинність повністю або в окремій його частині з моменту набрання законної сили відповідним рішенням суду. Відповідно зазначені пункти втратили чинність з 05.03.2019, як того вимагає ч. 2 ст. 265 КАС України. Нормативно-правових актів щодо визначення складових грошового забезпечення, з яких має проводитися перерахунок пенсій, призначених згідно із Законом №2262-ХІІ, після 05.03.2019 не приймалося. 

ІV. ОЦІНКА СУДІВ 

11.          Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 25.03.2022 позов задоволено повністю.
12.          Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 26.05.2022 рішення Львівського окружного адміністративного суду від 25.03.2022 скасовано та прийнято нову постанову, якою у задоволенні позову відмовлено.
13.          Постановою Верховного Суду від 14.11.2022, рішення Львівського окружного адміністративного суду від 25.03.2022 та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 26.05.2022 скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.
14.          Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 10.03.2023 позов задоволено.
15.          Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що з 05.03.2019 з дня набрання чинності судовим рішенням у справі № 826/3858/18 виникли підстави для перерахунку пенсій, призначених згідно із Законом № 2262-ХІІ, з урахуванням розміру посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням та відсоткової надбавки за вислугу років, а також додаткових видів грошового забезпечення, тому з цієї дати позивач має право на отримання пенсії, виходячи з розміру складових, розрахованих згідно з Постановою № 704 відповідно до вимог статей 43 і 63 Закону № 2262-ХІІ та статті9 Закону № 2011-ХІІ.
Виникнення права на перерахунок пенсії за Законом № 2262-ХІІ пов`язується із зміною розміру хоча б одного з видів грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців, осіб, які мають право на такий перерахунок згідно з цим Законом, або у зв`язку із введенням для зазначених категорій осіб нових щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавок, доплат, підвищень) та премій у розмірах, встановлених законодавством.
Тобто, вирішення питання щодо наявності у позивача права на перерахунок його пенсії, у тому числі моменту, з якого, на думку позивача у нього виникло таке право, нерозривно пов`язане із підставою підвищення грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, на умовах, у порядку та розмірах, передбачених Кабінетом Міністрів України.
Зазначення у довідці від 29.12.2021 № 565 підстави для видачі такої довідки - зміна розміру грошового забезпечення особам, які проходять службу, є підставою для перерахунку пенсії в розумінні ст. 63 Закону № 2262. При цьому, видача довідки про розмір грошового забезпечення станом на 01.12.2020 пов`язана також із скасуванням пунктів 1, 2 Постанови № 103.
Враховуючи те, що при призначенні позивачу враховані ті ж види грошового забезпечення, що і вказані в довідці від 29.12.2021 № 565, на підставі якої позивач просить провести перерахунок його пенсії, збільшення розмірів таких видів грошового забезпечення є підставою для перерахунку пенсії ОСОБА_1 в силу приписів ч. 2 ст. 51 Закону № 2262-ХІІ, з 01.01.2021.
16.          Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 24.11.2023 рішення Львівського окружного адміністративного суду від 10.03.2023 скасовано та ухвалено нове - про відмову у задоволенні позовних вимог.
17.          Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд апеляційної інстанції виходив з того, що збільшення відсоткового розміру окремих видів грошового забезпечення військовослужбовців за посадою аналогічною тій, яку займав позивач на час звільнення зі служби, зокрема, надбавки за особливості проходження служби та премії, на підставі розпорядчих документів ДФС, не є тотожним підвищенню грошового забезпечення на умовах, у порядку та розмірах, передбачених Кабінетом Міністрів України, а тому таку зміну розміру грошового забезпечення за окремою посадою не можна розглядати як підвищення грошового забезпечення в цілому.
Суд апеляційної інстанції, не заперечуючи право позивача на перерахунок його пенсії, з урахуванням розміру посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, відсоткової надбавки за вислугу років, а також додаткових видів грошового забезпечення, у тому числі із урахуванням у його складі надбавки за особливості проходження служби та премії, вважає, що їх розмір має бути обчислений за нормами, чинними станом на момент виникнення підстав для перерахунку пенсії, тобто станом на момент підвищення грошового забезпечення на умовах, у порядку та розмірах, передбачених Кабінетом Міністрів України.
Отже, оскільки станом на 01.12.2020 не встановлено, що за рішенням Уряду відбулись зміни розміру грошового забезпечення за відповідною посадою, як обов`язкової передумови для виникнення у відповідача обов`язку для перерахунку пенсії позивача, то відсутні правові підстави для здійснення позивачу з 01.01.2021 перерахунку його пенсії на підставі довідки від 29.12.2021 № 565 про розмір грошового забезпечення для перерахунку пенсії, безпідставно визначеного станом на 01.12.2020.

V. ДОВОДИ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ ТА ВІДЗИВУ

18.          У касаційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати оскаржуване судове рішення та передати справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
19.          Як на підставу касаційного оскарження позивач покликається на те, що суд апеляційної інстанції не врахував правові позиції, висловлені у рішенні Верховного Суду України від 13.09.2006 у справі № 6-26370кс04, постановах Верховного Суду від 15.05.2018 у справі № 804/2979/17, від 07.06.2018 у справі № 822/276/17, від 27.05.2020 у справі № 9901/546/19, від 14.12.2020 у справі № 521/2816/15, від 28.04.2021 у справі № 640/3393/19, від 03.11.2022 у справі №560/15534/21 та від 24.07.2023 у справі № 200/3692/21; необґрунтовано та протиправно поновив Пенсійному фонду строк на апеляційне оскарження судового рішення. 
Відповідач двічі звертався до Восьмого апеляційного адміністративного суду зі скаргою на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 25.03.2022. Перша апеляційна скарга була подана 06.04.2023, яку суд апеляційної інстанції ухвалою від 18.05.2023 повернув скаржнику. Вдруге ГУ ПФ України у Львівській області подав апеляційну скаргу 01.06.2023. Восьмий апеляційний адміністративний суд ухвалою від 27.06.2023 визнав неповажною причини пропуску строку на апеляційне оскарження та залишив із цих підстав апеляційну скаргу без руху, проте ухвалою від 12.07.2023 визнав поважними зазначені ГУ ПФ України у Львівській області підстави для поновлення строку, обґрунтовані затримкою бюджетного фінансування видатків на сплату судового збору.
Описова та/чи мотивувальна частина ухвали суду апеляційної інстанції про відкриття апеляційного провадження не містить мотивів, з яких Восьмий апеляційний адміністративний суд дійшов протилежних, аніж в ухвалах від 18.05.2023 та від 27.06.2023, висновків про наявність підстав для поновлення строку на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції. 
20.          У відзиві відповідач просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення без змін. Відповідач зазначає, що апеляційну скаргу ним було подано вчасно - 05.04.2023. Ухвалою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 18.05.2023 повернуто апеляційну скаргу, у зв`язку з несплатою судового збору та зазначено, що повернення апеляційної скарги не позбавляє права на повторне подання апеляційної скарги в порядку, встановленому процесуальним законом.
Головне управління після надходження коштів з бюджетних асигнувань, 30.05.2023 сплатило судовий збір за подання апеляційної скарги на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 10.03.2023, тобто без зволікань, а тому апеляційну скаргу подано з дотриманням вимог, передбачених ст. 296 КАС України.

VІ. ВИСНОВКИ ВЕРХОВНОГО СУДУ

21.          Верховний Суд перевірив правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права у межах доводів касаційної скарги та дійшов такого висновку.
22.          Згідно ст. 341 КАС України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права.
23.          Підставою для касаційного оскарження слугувало необґрунтоване та протиправне поновлення судом апеляційної інстанції строку на апеляційне оскарження Пенсійним фондом судового рішення.
24.          Відповідно до ч. 1 ст. 295 КАС України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
25.          Частинами другою, третьою статті 298 КАС України передбачено, що до апеляційної скарги, яка оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 296 цього Кодексу, застосовуються положення статті 169 цього Кодексу.
26.          Відповідно до частини третьої статті 298 КАС України апеляційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 295 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду апеляційної інстанції з заявою про поновлення строку або вказати інші підстави для поновлення строку.
27.          Згідно п. 4 ч. 1 ст. 299 КАС України, суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними.
28.          Тобто, вказаною нормою встановлено дві обставини, за яких суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження: (1) якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження та (2) якщо наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними.
29.          Повернення апеляційної скарги не позбавляє особу права повторно звернутися з апеляційною скаргою. Проте строки на апеляційне оскарження не поновлюються автоматично.
30.          Частиною першою статті 121 КАС України передбачено, що суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.
31.          КАС України передбачає можливість поновлення пропущеного процесуального строку лише у разі його пропуску з поважних причин. Причини пропуску строку є поважними, якщо обставини які зумовили такі причини є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що оскаржує судове рішення, та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належними доказами.
32.          Колегія суддів також відзначає, що питання поновлення процесуального строку, у тому числі й строку на апеляційне оскарження вирішується шляхом постановлення судом апеляційної інстанції відповідної ухвали, яка повинна бути належним чином мотивована й містити, зокрема, мотиви, з яких суд дійшов висновку про наявність підстав для поновлення цього строку або для відмови у такому поновленні, норми закону, якими керувався суд, постановляючи ухвалу.
33.          Питання належної мотивації судом висновку щодо поновлення строку на апеляційне оскарження досліджувалось Верховним Судом у постанові від 14.12.2020 у справі №521/2816/15, у якій колегія суддів, здійснивши аналіз норм процесуального права, якими регламентовано строки апеляційного оскарження, та врахувавши усталену практику Європейського суду з прав людини, навела таку правову позицію: 

« апеляційний суд при вирішенні питання про поновлення строку на апеляційне оскарження має мотивувати свій висновок про наявність поважних причин на поновлення строку на апеляційне оскарження. Сама по собі вказівка про те, що є поважні причини для поновлення строку для апеляційного оскарженні не є належним мотивуванням поновлення строку на апеляційне оскарження. Безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, зокрема у разі вказівки тільки про наявність поважних причин, є порушенням вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Вказане процесуальне порушення є самостійною підставою для скасування як оскарженого судового рішення апеляційного суду, так і ухвали апеляційного суду про поновлення строку на апеляційне оскарження і відкриття апеляційного провадження, та направлення справи до апеляційного суду зі стадії відкриття апеляційного провадження».

34.          Вищевикладене дає колегії суддів підстави для висновку про те, що апеляційний перегляд справи належить до основних засад (принципів) адміністративного судочинства. Право на апеляційний перегляд справи гарантується, однак його реалізація повинна відбуватись з дотриманням встановлених процесуальним законом вимог, зокрема, в межах визначеного строку апеляційного оскарження.
35.          Це право повинно реалізовуватись зацікавленими особами добросовісно, без зайвих зволікань, а строк апеляційного оскарження може бути поновлено лише за наявності поважних причин, які обумовлюються існуванням об`єктивних обставин, підтверджених доказами.
36.          Поновлюючи строк на апеляційне оскарження, суди повинні навести належні мотиви, які б вказували на наявність достатніх підстав для такого висновку та засвідчували, що поновлення строку не порушує принципів верховенства права та одних з його основних елементів: правової визначеності; остаточності рішень суду.
37.          У справі, що розглядається, суд апеляційної інстанції ухвалою від 27.06.2023 визнав неповажними підстави для поновлення строку апеляційного оскарження, а саме те, що відсутність бюджетного фінансування не надає суб`єкту владних повноважень право в будь-який час після сплину строку апеляційного оскарження реалізовувати право на апеляційне оскарження судового рішення, та залишив апеляційну скаргу без руху.
38.          Обґрунтовуючи поважність причин пропуску строку на апеляційне оскарження, ГУ ПФ України у Львівській області посилалось на те, що первинно апеляційна скарга подана вчасно, однак повернута скаржнику ухвалою суду апеляційної інстанції від 18.05.2023 у зв`язку з несплатою судового збору. При цьому, Головним управлінням після надходження коштів з бюджетних асигнувань без будь-яких зволікань, 30.05.2023 сплачено судовий збір та повторно подано апеляційну скаргу.
39.          Відкриваючи апеляційне провадження у справі, суд апеляційної інстанції ухвалою від 12.07.2023 визнав поважними підстави для поновлення строку апеляційного оскарження, наведені в заяві про поновлення строку апеляційного оскарження Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області та поновив строк на апеляційне оскарження, про що зазначив у абзацах першому та другому резолютивної частин цієї ухвали.
40.          Однак жодних мотивів, виходячи з яких суд апеляційної інстанції дійшов висновку про поважність підстав для поновлення цього строку у справі, яка розглядається, в ухвалі апеляційного суду про відкриття апеляційного провадження не наведено.
41.          Колегія суддів звертає увагу на висновок Верховного Суду щодо застосування норм права, викладений у постанові від 03.11.2022 у справі №560/15534/21, згідно з яким строк на апеляційне оскарження, передбачений статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України, не зупиняється у зв`язку із залишенням без руху, поверненням апеляційної скарги, а також його відлік не підлягає обрахуванню від дати вручення копій ухвал про залишення без руху та повернення первинної апеляційної скарги.
42.          Колегія суддів у вищевказаній постанові вважала за доцільне звернути увагу й на те, що вчасна первинна подача апеляційної скарги не означає, що після її повернення повторне звернення до суду можливе у будь-який довільний строк, без дотримання часових меж, встановлених процесуальним законом, оскільки в такому разі порушуватиметься принцип юридичної визначеності.
43.          У цій же постанові Верховний Суд визнав слушними висновки суду апеляційної інстанції про безпідставність доводів стосовно того, що строк було пропущено з поважних причин через відсутність коштів для сплати судового збору при первинному зверненні з апеляційною скаргою, оскільки відсутність відповідного бюджетного фінансування щодо видатків на оплату судового збору не можуть впливати на дотримання строку апеляційного оскарження судових рішень і, як наслідок, не є поважною причиною пропуску цього строку.
44.          Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду у справі №804/2979/17 від 15.05.2018 та №822/276/17 від 07.06.2018.
45.          У постанові від 24.07.2023 у справі № 200/3692/21 Верховний Суд зазначив, що строк на апеляційне оскарження у разі повторного подання апеляційної скарги може бути поновлено у випадку дотримання одночасно таких умов:
-          первісне звернення до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою відбулось у межах передбаченого процесуальним законом строку на апеляційне оскарження;
-          повторне подання апеляційної скарги відбулось в межах строку апеляційного оскарження, встановленого процесуальним законом, або упродовж розумного строку після отримання копії відповідної ухвали суду про повернення первісної скарги, без невиправданих затримок і зайвих зволікань;
-          скаржником продемонстровано добросовісне ставлення до реалізації ним права на апеляційне оскарження й вжито усіх можливих та залежних від нього заходів з метою усунення недоліків апеляційної скарги, які стали підставою для повернення вперше поданої апеляційної скарги, і такі недоліки фактично усунуті станом на момент повторного звернення з апеляційною скаргою;
-          доведено, що повернення попередньо поданих апеляційних скарг відбулося з причин, які не залежали від особи, яка оскаржує судові рішення, і які обумовлені наявністю об`єктивних і непереборних обставин, що унеможливили або значно утруднили можливість своєчасного звернення до суду апеляційної інстанції, й не могли бути усунуті скаржником;
-          наявність таких обставин підтверджено належними і допустимими доказами.
46.          При вирішенні питання про поновлення строку, в межах кожної конкретної справи, суд надає оцінку обставинам, які слугували перешкодою для своєчасного звернення до суду, у взаємозв`язку із: тривалістю строку, який пропущений; поведінкою сторони протягом цього строку; діями, які він вчиняв, і чи пов`язані вони з готуванням до звернення до суду та оцінювати їх в сукупності.
47.          У справі ж, яка розглядається, ГУ ПФ України у Львівській області при повторному поданні апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції посилалось лише на те, що строк апеляційного оскарження та строк, встановлений апеляційним судом для усунення недоліків первісної скарги, було пропущено у зв`язку із затримкою фінансування. При цьому скаржник не посилався на існування інших причин пропуску такого строку і не просив продовжити встановлений судом апеляційної інстанції строк для усунення недоліків апеляційної скарги, поданої вперше. Не повідомив апеляційний суд про тривалість і характер обставин, які унеможливлювали виконання вимог процесуального закону щодо оформлення апеляційної скарги в частині надання документа про сплату судового збору, не надав жодних доказів на підтвердження наведених ним аргументів в обґрунтування поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження.
48.          Суд апеляційної інстанції, поновлюючи строк на апеляційне оскарження при повторному зверненні з апеляційною скаргою, не врахував того, що сама собою затримка бюджетного фінансування щодо видатків на оплату судового збору не є автоматичною, достатньою і безумовною підставою для поновлення строку на апеляційне оскарження, а також проігнорував відсутність будь яких доказів на підтвердження цих обставин.
49.          З цих підстав колегія суддів не може погодитись з висновками суду апеляційної інстанції про наявність у цьому конкретному випадку поважних причин для поновлення строку на апеляційне оскарження й вважає їх передчасними.
50.          Таким чином апеляційний суд, не застосовуючи процесуальних наслідків пропуску строку на апеляційне оскарження, визначених у ст. 298 КАС України.
51.          Вищевикладене засвідчує, що суд апеляційної інстанції допустив порушення норм процесуального права, у зв`язку з чим прийняв постанову, що не відповідає закону. Такі процесуальні порушення, за висновками Верховного Суду, наведеними у постанові від 14.12.2020 у справі №521/2816/15, є самостійною підставою для скасування оскаржуваної постанови апеляційного суду.
52.          За правилами п. 2 ч. 1 ст. 349 КАС України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення судів першої та (або) апеляційної інстанцій повністю або частково і передати справу повністю або частково на новий розгляд, зокрема для продовження розгляду;
53.          Відповідно до п. 1 ч. 2, 4 ст. 353 Кодексу адміністративного судочинства України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, на які посилається скаржник у касаційній скарзі, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази, за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених п. 1, 2, 3 ч. 2 ст. 328 цього Кодексу.
54.          Справа направляється до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду або на новий розгляд, якщо порушення допущені тільки цим судом. В усіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.
55.          Зважаючи на вище викладене, Верховний Суд дійшов висновку про те, що апеляційний суд порушив норми процесуального права, у зв`язку з чим та на підставі ч. 2 ст. 353 КАС України оскаржуване судове рішення належить скасувати, а справу направити на новий судовий розгляд зі стадії відкриття апеляційного провадження до суду апеляційної інстанції. 

Керуючись статтями 340, 341, 344, 349, 353, 355, 356 КАС України, Суд

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 24 листопада 2023 року у справі №380/2604/22 скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і не оскаржується.
          
Суддя                                                                                                        В.М. Кравчук

Суддя                                                                                                        С.М. Чиркін 

Суддя                                                                                                        В.М. Шарапа