Справа № 161/16446/23 	Головуючий у 1 інстанції: Івасюта Л. В. 	
Провадження № 22-ц/802/520/24  	  Доповідач: Данилюк  В. А.	

ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
       
09 травня 2024 року                                                  місто Луцьк
               
Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді Данилюк В. А.,
суддів Киці С. І., Шевчук Л. Я.,

розглянувши в місті Луцьку в порядку спрощеного позовного (письмового) провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну способу стягнення аліментів, за апеляційною скаргою представника відповідача ОСОБА_2 адвоката Кінах Яни Валеріївни на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 16 листопада 2023 року,
В С Т А Н О В И В:
Позивач ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 про зміну способу стягнення аліментів.
Позов обґрунтовує тим, що позивачем та відповідачем було укладено шлюб, який розірвано 21.12.2015. Від спільного шлюбу сторони мають малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає разом з позивачем. Рішенням Ківерцівського районного суду Волинської області від 04.03.2019 з відповідача стягуються аліменти на користь ОСОБА_1 на утримання малолітньої дитини у твердій грошовій сумі в розмірі 1300 гривень щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття.
Позивач зазначає, що на даний час розмір аліментів, який був визначений за рішенням суду, не достатній на утримання сина у зв`язку із зростанням цін на продукти та одяг, підвищенням прожиткового рівня на дитину відповідного віку. Крім того, зазначає, що відповідач проходить службу в Збройних силах України і має можливість сплачувати більше коштів на дитину.
Враховуючи наведене та покращення матеріального становища платника аліментів, ОСОБА_1 просить суд змінити розмір аліментів шляхом зміни способу їх стягнення з твердої грошової суми в розмірі 1300 грн на частку від заробітку (доходу) у розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Не погоджуючись з рішенням суду,представник відповідача ОСОБА_2 адвокат Кінах Я. В. подала апеляційну скаргу, в якій зазначає, що рішення суду є незаконним та таким, що підлягає скасуванню, оскільки воно винесене із порушенням норм процесуального права, неправильного застосування норм матеріального права, при винесенні рішення суд зробив висновки, які не відповідають обставинам справи. Просить рішення скасувати, в задоволенні позову відмовити.
У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача адвокат Восковський Ю. О. просить залишити рішення без змін, а апеляційну скаргу залишити без задоволення.
Справа розглядається в порядку спрощеного позовного (письмового) провадження без повідомлення учасників справи як малозначна відповідно до норм ч. 6 ст. 19, ч. 1 ст. 369 ЦПК України.
Апеляційний суд в складі колегії суддів, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, виходячи з наступного.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із його обґрунтованості та доведеності, з наявності підстав для зміни способу стягнення аліментів з відповідача, який має офіційний регулярний заробіток, враховуючи як право позивачки ставити таку вимогу, так і обов`язок відповідача надавати дитині належне матеріальне утримання.
Судом та матеріалами справи встановлено, що сторони у справі є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серія НОМЕР_1 (а.с. 12).
Відповідно до рішення Ківерцівського районного суду Волинської області від 04.03.2019 з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягуються аліменти на утримання малолітнього сина ОСОБА_3 у твердій грошовій сумі в розмірі 1300 грн, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення ним повноліття (а.с.15-16).
Із довідки № 350/301/1520/пс від 22.09.2023 вбачається, що ОСОБА_2 перебуває на військові службі в ВЧ НОМЕР_2 (а.с. 07).
З відповіді на запит Ківерцівського ВДВС у Луцькому районі Волинської області Західного міжрегіонального управління МЮ до Державної податкової служби, вбачається, що дохід відповідача станом на 13.09.2023 за 4 квартал 2022 року становить 135614,27 грн, за 1 квартал 2023 року становить 132222,48 грн, за 2 квартал 2023 року – 49815,39 грн та 21928,00 грн.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою ВР України № 789ХІІ (78912) від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
В силу ст.180СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Відповідно до ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.
Так, ст.192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Згідно з п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.
Враховуючи зміст ст.ст.181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів мати дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.
Відповідно до ст.ст.183, 184СК України за рішенням суду розмір аліментів визначається у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.
Сімейний кодексУкраїни передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (ч.3ст.181СК України).
Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст.ст. 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням.
З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст.ст.181,192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки).
Такий висновок також узгоджується із правовою позицією, висловленою Верховним Судом України у постанові від 5 лютого 2014 року у справі № 6-143цс-13, яка відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України врахована судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин, відповідно до якої вимоги зміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватись, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст.ст. 182 - 184 СК України, не може обумовлюватись разовим її здійсненням й відповідно з огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст.192СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження.
Позивач, як одержувач аліментів в інтересах дитини, довела свої вимоги щодо необхідності збільшення розміру аліментів у зв`язку з зміною прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, підвищенням цін на продовольчі та непродовольчі товари, потребою дитини в соціальному розвитку та навчанні, на що необхідні матеріальні витрати, якими позивач не може забезпечити в повній мірі.
Враховуючи, що відповідач є здоровою, працездатною людиною, з урахуванням встановлених обставин, приймаючи до уваги, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, а мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, зважаючи на обов`язок обох батьків утримувати своїх дітей, імперативну норму про можливість зміни розміру стягнення аліментів, суд дійшов висновку, що заявлені позивачем вимоги ґрунтуються на положеннях Сімейного кодексу України, відповідають інтересам дітей, їх рівню життя, необхідного для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.
Слід враховувати, що зміна способу стягнення аліментів (ст. 181 ч. 3 СК України) і зміна визначеного раніше розміру аліментів (ст. 192 ч. 1 СК України) є різними правовими інститутами. Водночас, ці інститути тісно пов`язані, зазвичай зміна способу стягнення аліментів тягне і зміну розміру (збільшення, зменшення) раніше обумовлених чи присуджених аліментів, зміна способу стягнення аліментів може слугувати засобом, методом зміни розміру стягуваних аліментів.
Зі змісту правової позиції позивачабезспірно випливає, що саме зміну (збільшення) розміру раніше стягнутих аліментів через зміну способу їх стягнення вона мала на увазі пред`являючи позов. Підставами позову слугували з`ясований факт наявності у відповідача офіційного регулярного заробітку та зростання вартості утримання дитини, тобто, зміна майнового становища сторін, обставини, які відповідно до правової позиції позивачки тягнуть через зміну способу стягнення аліментів із відповідача (з твердої грошової суми на частку від заробітку (доходу) збільшення розміру аліментів, відповідна мета позову обумовлювалася цими підставами.
Визначаючи розмір аліментів,суд першої інстанції правильно врахував фактичні обставини справи та положення закону.
У відповідності до вимог статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.
Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Д оказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.
Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно з частиною другою статті 89 ЦПК України жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.
Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Доводи апеляційної скарги були предметом дослідження судом першої інстанції, обставини, на які покликається відповідач в апеляційній скарзі, враховані судом при визначенні розміру аліментів. Отже, такі доводи є власним тлумаченням відповідачем чинного законодавства та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а також про невідповідність висновків суду обставинам справи. Рішення постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права.
На підставі наведеного, враховуючи встановлені обставини справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення суду необхідно залишити без змін.
За змістом ч.ч. 4, 5 ст. 268 ЦПК України у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляд справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Керуючись ст. ст. 268, 367, 374, 375, 381-382, 384 ЦПК України
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_2 адвоката Кінах Яни Валеріївни залишити без задоволення.
Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 16 листопада 2023 року в даній справі залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і не може бути оскаржена в касаційному порядку, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий

Судді