Справа № 161/6190/23 	Головуючий у 1 інстанції: Присяжнюк Л. М. 	
Провадження № 22-ц/802/240/24  	  Доповідач: Здрилюк  О. І.	

ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
       
02 квітня 2024 року                                                  місто Луцьк
               
Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - судді Здрилюк О. І.,
суддів - Бовчалюк З. А., Карпук А. К.,
секретар судового засідання Ганжа М. І.,
з участю представника позивачки ОСОБА_1 ,
відповідачки ОСОБА_2 ,
представника відповідачки ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору – приватний нотаріус Луцького районного нотаріального округу Волинської області Гордійчук Мирослава Вікторівна, про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю та визнання права власності на частину майна, за апеляційною скаргою позивачки ОСОБА_4 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 29 листопада 2023 року,

                                         В С Т А Н О В И В:
У квітні 2023 року ОСОБА_4 звернулася до суду із зазначеним позовом, який мотивує тим, що вона і ОСОБА_5 у 1998 році вирішили створити сім`ю і стали разом проживати у будинку АДРЕСА_1 , у якому зареєстровано її місце проживання з 12.02.2000 і проживає у ньому по цей час.
Свої стосунки з ОСОБА_5 відразу не зареєстрували, оскільки вона на той час перебувала у зареєстрованому попередньому шлюбі з ОСОБА_6 , який розірвано 01.03.2004.
Попередній шлюб ОСОБА_5 з ОСОБА_7 розірвано у 1981 році.
Під час її спільного проживання з ОСОБА_5 вони вели спільне домашнє господарство, були пов`язані спільним побутом і мали спільний бюджет, робили сімейні заощадження, несли спільні витрати і придбання різного роду майна в інтересах сім`ї, мали подружні сімейні права і обов`язки щодо спільного проживання, харчування, будівництва, утримання і ремонту будинку, господарських будівель і споруд, спільно обробляли земельні ділянки і вирощували сільськогосподарську продукцію, вели догляд та спільно утримували домашні птицю і тварини, велику рогату худобу, спільно користувалися результатами праці по господарству, взаємно поважали та піклувалися одне про одного, проживали однією сім`єю, тобто між ними існували усталені відносини, притаманні подружжю.
За період спільного проживання з ОСОБА_5 за спільні кошти, одержані у результаті спільної праці та господарювання, ними було побудовано житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами на земельній ділянці, що розташована на території с. Вербаїв, Луцького району Волинської області,  площею 0,25 га, кадастровий номер 0722885100:02:001:3498, із цільовим призначенням – для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яку ОСОБА_5 приватизував у 2009 році.
На даний час будівництво житлового будинку завершено, але не здано в експлуатацію, оскільки ОСОБА_5 тривалий період хворів, перебував на лікуванні.
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 помер і після його смерті відкрилася спадщина. Відповідачка, як його дочка, являється спадкоємцем першої черги і подала заяву до нотаріуса про прийняття спадщини.
Вона також подала заяву про прийняття спадщини, але у видачі відповідного свідоцтва їй було відмовлено.
Не оспорюючи черговість спадкоємства, вона має право на половину житлового будинку, як спільного майна подружжя.
Ураховуючи наведене, просила встановити факт її спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , в період з 01 березня 2004 року по 16 жовтня 2021 року; визнати нерухоме майно, а саме житловий будинок господарські будівлі та споруди, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 їх спільним майном; визнати за нею право власності на 1/2 частку вказаного майна і земельної ділянки площею 0,25 га, кадастровий номер 0722885100:02:001:3498, що знаходиться на території с. Вербаїв, Луцького району Волинської області. Судові витрати покласти на відповідачку.
Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 29 листопада 2023 року в позові відмовлено.
В апеляційній скарзі позивачка, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просить скасувати це рішення та ухвалити нове – про задоволення позову.
У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_3 від імені відповідачки ОСОБА_2 , посилаючись на безпідставність вимог апеляційної скарги та законність і обґрунтованість висновків суду першої інстанції, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення.
У судовому засіданні позивачка та її представник апеляційну скаргу підтримали із наведених у ній підстав і просять її задовольнити.
Відповідачка та її представник апеляційну скаргу заперечили і просять залишити її без задоволення.
Будучи належним чином повідомленою про день та годину розгляду справи, третя особа – приватний нотаріус у судове засідання не з`явилася і її неявка відповідно до вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи. Крім того, приватним нотаріусом надіслано письмове клопотання про розгляд справи у її відсутності.
Заслухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість рішення суду, апеляційний суд доходить висновку про необхідність часткового задоволення апеляційної скарги з таких підстав.
Згідно зі статями 4, 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно з ч.ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК).
Відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості. 
Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч. ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України).
Судом першої інстанції встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.13).
Згідно зі спадковою справою відповідачка ОСОБА_2 є дочкою ОСОБА_5 та єдиним спадкоємцем першої черги, яка прийняла спадщину після смерті батька (а.с.64-74).
Позивачка ОСОБА_4 з 12 лютого 2000 року по цей час зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , де також був зареєстрований та постійно проживав до дня смерті ОСОБА_5 (а.с.9, 11).
Відповідно до витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян 01 березня 2004 року позивачка розірвала шлюб з колишнім чоловіком ОСОБА_6 (а.с.8).
Зі змісту позовної заяви вбачається, що позивачка просила визнати спірне майно – житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами та земельну ділянку, на якій він розташований, як спільне майно подружжя, після чого визнати за нею право власності на половину цього майна.
Разом із тим, із здобутих судом першої інстанції доказів, які не спростовані позивачкою, встановлено, що житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами станом на 01.03.2004, тобто на день розірвання попереднього шлюбу позивачки, був збудований і вона з ОСОБА_5 у ньому уже проживали.
Посилання в апеляційній скарзі на неврахування судом першої інстанції технічного паспорта на будинок, у якому зазначено рік його спорудження 2013 – відхиляються апеляційним судом, оскільки згідно з розділом 1 Висновку технічного обстеження від 22.03.2023 (а.с.25-33), роботи з технічного обстеження спірного житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами проводилися з метою визначення можливості або неможливості його надійної та безпечної експлуатації (а.с.29-зворот), а не з метою встановлення дати побудови будинку. 
Також в силу вимог п. 5 ч. 1 ст. 57 СК України земельна ділянка, на якій цей будинок розташований, одержана ОСОБА_5 внаслідок приватизації (а.с.18), а тому є його особистою приватною власністю.
Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відмову у позові щодо нерухомого майна із заявлених підстав.
Інших підстав для визнання права власності на спірне майно позов не містить.
Разом із тим, відмовляючи у позові про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_4 з ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , в період з 01 березня 2004 року по 16 жовтня 2021 року, суд першої інстанції дійшов висновку, що позивачка навела мету такого встановлення факту, від його встановлення не залежить виникнення, зміна або припинення будь-яких особистих чи майнових прав позивачки, зокрема і в контексті заявлених підстав позову.
Проте, до такого висновку суд дійшов помилково з таких підстав.
Відповідно до частини другої статті 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.
Пунктом 6 рішення Конституційного Суду від 03 червня 1999 року №5-рп/99 встановлено, що до членів сім`ї належать особи, які постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, а й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п.
Виникнення особистих і майнових прав громадян, їх зміну і припинення закон завжди пов`язує з настанням чи зміною певних обставин, тобто з юридичними фактами.
Факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян.
У певних випадках допускається судовий порядок встановлення фактів, що мають юридичне значення.
Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів.
Чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів.
Звернення позивачки з окремою позовною вимогою про встановлення факту проживання однією сім`єю як чоловіка та жінки без шлюбу в судовому порядку не скасовує необхідності встановлення цього факту як у мотивувальній, так і в резолютивній частині.
Можливість встановлення такого факту пов`язана з тим, що із прийняттям СК України законодавець закріпив рівні права чоловіка та жінки, які проживають у незареєстрованому шлюбі.
Обов`язковою умовою для визнання чоловіка та жінки такими, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, крім власне факту спільного проживання, є наявність спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у спільних витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин.
Згідно з відомостями з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб позивачка в зареєстрованому шлюбі з іншими особами не перебувала, починаючи з 02 березня 2004 року. 
ОСОБА_5 також у зареєстрованому шлюбі не перебував, про що відповідачка не заперечувала.
Вирішуючи питання про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу апеляційний суд бере до уваги покази свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , тривалий період проживання позивачки з ОСОБА_5 та те, що відносини, які між ними склалися були притаманні відносинам подружжя.
Отже, оцінивши надані сторонами докази, апеляційний суд дійшов висновку, що з 02 березня 2004 року по 16 жовтня 2021 року ОСОБА_4 з ОСОБА_5 проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу як чоловік та жінка, оскільки протягом вказаного періоду вони вели спільне господарство, мали спільний бюджет, взаємні права та обов`язки, тобто між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю.
Відповідачка ОСОБА_2 не надала доказів, які б спростовували вказаний висновок суду.
Згідно з частиною першою статті 36 СК України шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя.  
Оскільки така вимога заявлена, вона має бути вирішена.
Суд безпідставно, пославшись лише на мету заявлення такої вимоги у цій справі, дійшов висновку, що від його встановлення не залежить виникнення, зміна або припинення будь-яких особистих чи майнових прав позивачки.
Права і обов`язки осіб, які проживають однією сім`єю без реєстрації шлюбу як чоловік та жінка, не обмежуються лише наявністю/відсутністю права власності на конкретне майно, тому відмова у задоволенні такої вимоги перешкоджатиме у вирішенні інших спорів, при їх наявності.    
Ураховуючи наведене, позов ОСОБА_4 в частині встановлення факту спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу її з ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , необхідно задовольнити, але в період не з 01 березня 2004 року, а з 02 березня 2004 року – наступного дня після реєстрації розірвання її попереднього шлюбу і по 16 жовтня 2021 року.
Відповідно до ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення або змінити рішення.
Згідно зі ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Оскільки висновки суду першої інстанції про відмову в позові в частині вимог про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу зроблені без належного з`ясування дійсних обставин справи, дослідження та оцінки наданих сторонами доказів, з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, то згідно зі статтею 376 ЦПК України це є підставою для скасування рішення суду у цій частині.
В іншій частині рішення суду необхідно залишити без змін, як ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.
У зв`язку із частковим задоволенням позовної заяви та апеляційної скарги, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України судовий збір за їх подання в частині вимог про встановлення факту необхідно стягнути із відповідачки на користь позивачки у розмірі 1342 грн (536,80 + 805,20).

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд   
                                   П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу позивачки ОСОБА_4 задовольнити частково.
Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 29 листопада 2023 року в частині вимог про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу скасувати та ухвалити у цій частині нове судове рішення.
Позов задовольнити частково.
Встановити факт спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_4 з ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , в період з 02 березня 2004 року по 16 жовтня 2021 року.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 1342 (одну тисячу триста сорок дві) гривні судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги.
У решті рішення суду залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 

Головуючий – суддя 

Судді