ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
24 квітня 2024 року
м. Київ
 
справа № 334/7625/23
провадження № 61-18274св23
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Червинської М. Є. (суддя-доповідач),
суддів: Зайцева А. Ю., Коротенка Є. В., Коротуна В. М., Тітова М. Ю.,
 
учасники справи:   
заявник - ОСОБА_1 , 
заінтересована особа - Дніпровський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Запоріжжя Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (місто Одеса),
розглянув у порядку письмового  провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Ленінського районного суду міста Запоріжжя від 08 вересня 2023 року у складі судді Філіпової І. М. та постанову Запорізького апеляційного суду від                       15 листопада 2023 року у складі колегії суддів: Трофимової Д. А., Бєлки В. Ю., Онищенка Е. А.,
ВСТАНОВИВ:
Описова частина
Короткий зміст позовних вимог
У вересні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про встановлення факту смерті його матері, громадянки України, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Свої вимоги обґрунтовував тим, що він є сином ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 у м. Маріуполі Донецької області.
Вказував, що у 2020 році його матір перенесла інсульт, унаслідок чого була уражена нервова система та втрачена здатність рухатися в цілому.
Під час ракетної атаки ІНФОРМАЦІЯ_2 його батьки знаходилися за місцем свого проживання в квартирі АДРЕСА_1 . Внаслідок влучання снаряду відбулося загоряння багатоквартирного будинку АДРЕСА_2 за вказаною адресою. Його батько ОСОБА_3 опинився в ізольованому вогнем приміщенні вітальні, паралізована мати перебувала у спальні. Через неможливість вибратися з квартири батько прийняв рішення рятуватись через вікно. На той момент сусіди допомагали евакуйовуватися та тримали простирадла для людей, що стрибали з вікон. Унаслідок отриманих травм після стрибка з вікна батько помер на місці. Факт його смерті було встановлено у судовому порядку. Його мати ОСОБА_2 залишилися у палаючій квартирі, двері квартири були замкнені, жодна особа не могла проникнути та винести матір з приміщення, тому вона загинула.
Про смерть батьків йому повідомила у телефонному режимі сусідка з квартири АДРЕСА_2 - ОСОБА_4 , яка згодом виїхала з                       м. Маріуполя за межі території України.
Зазначав, що 21 червня 2023 року він звернувся до Запорізького районного управління поліції Національної поліції в Запорізькій області з заявою про вчинення кримінального правопорушення, яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань (далі - ЄРДР) за № 12023082050001274.
Також звертався до Олександрівського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Запоріжжя Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) з заявою про реєстрацію факту смерті його матері, проте 12 серпня 2023 року його заява залишена без виконання.
Посилаючись на наведене, просив суд встановити факт смерті його матері - громадянки України ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Щетин Щетиської області, Польща, яка загинула ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. Маріуполі Донецької області.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 08 вересня 2023 року  у задоволенні заяви ОСОБА_1 про встановлення факту смерті відмовлено. 
Суд першої інстанції виходив із того, що, дослідивши надані заявником докази, неможливо достовірно встановити факт смерті ОСОБА_2                           ІНФОРМАЦІЯ_2 у м. Маріуполі Донецької області. Суд зазначив, що вказані заявником обставини дають можливість обґрунтовано припускати загибель ОСОБА_2 у пожежі після ворожого обстрілу багатоквартирного будинку, проте такі висновки є підставою для оголошення особи померлою,                     а не встановлення факту її смерті.
Короткий зміст постанови апеляційної інстанції
Постановою Запорізького апеляційного суду від 15 листопада 2023 року за наслідками розгляду апеляційної скарги ОСОБА_1 рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 08 вересня 2023 року залишено без змін.
Апеляційний суд погодився з висновками суду першої інстанції про те, що заявник не надав доказів, які б підтверджували юридичний факт того, що ОСОБА_1 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 у м. Маріуполі Донецької області, вважав рішення місцевого суду таким, що ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, є законним і обґрунтованим та не вбачав підстав для його скасування.
Короткий зміст вимог касаційної скарги
18 грудня 2023 року ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами обох інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржені судові рішення, ухвалити нове рішення про задоволення заяви у повному обсязі.
Підставою касаційного оскарження судових рішень заявник зазначає неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме суд застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду від 25 жовтня 2023 року в справі № 607/1612/23, від 26 квітня 2023 року в справі                               № 337/3725/22, від 29 березня 2023 року в справі № 753/8033/22 (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).
Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
Касаційна скарга аргументована тим, що суди неповно дослідили обставини справи, не надали їм належної правової оцінки та дійшли помилкових висновків  при вирішенні його заяви.
Підставою для встановлення факту смерті є підтверджені доказами обставини, які достовірно свідчать про смерть громадянина в певний час і за певних обставин. Доказами, що підтверджують факт смерті особи в умовах воєнного стану або на тимчасово окупованій території України, зокрема, можуть бути: письмові докази; речові докази, зокрема звуко- і відеозаписи; висновки експертів; копії лікарського свідоцтва/довідки про смерть; пояснення свідків, що можуть підтвердити ті обставини, на які посилається заявник; довідки з військкомату або від командира військової частини                           (у випадку загибелі військовослужбовців); заяви до правоохоронних органів про зникнення особи, в тому числі в обставинах, що загрожували їй смертю.
Наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22 грудня 2022 № 309 (зі змінами) (у редакції на час розгляду справи судами) затверджено «Перелік територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією», до якого включено всю територію Маріупольського району.
Активні бойові дії на території Донецької області продовжуються дотепер, обстріли м. Маріуполя у березні 2022 року є загальновідомим фактом, відповідно, для збору відповідних доказів, він не може без ризику для власного життя та здоров`я відвідати м. Маріуполь, яке наразі є тимчасово окупованим.
Суди попередніх інстанцій не надали оцінку реаліям сьогодення окупованих територій, не прийняли до уваги надані ним докази, не вжили заходи щодо всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин справи, а також проігнорували ту обставину, що можливість збору доказів смерті особи на окупованій території є обмеженою.
Доводи інших учасників справи
Відзив/заперечення на касаційну скаргу не надходили.
Рух справи в суді касаційної інстанції 
Ухвалою Верховного Суду від 11 січня 2024 року відкрито касаційне провадження у даній справі.
Витребувано з Ленінського районного суду міста Запоріжжя цивільну справу № 334/7625/23 за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа - Дніпровський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Запоріжжя Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (місто Одеса), про встановлення факту смерті.
Ухвалою Верховного Суду від 26 березня 2024 року справу № 334/7625/23 призначено до судового розгляду.
Фактичні обставини справи
У справі, яка переглядається, суди встановили, що ОСОБА_3 та                 ОСОБА_2 є батьками ОСОБА_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження.
Відповідно до копії паспорта ОСОБА_2 остання була зареєстрована у квартирі АДРЕСА_1 .
Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 14 грудня 2022 року у справі № 334/5976/22 було встановлено факт смерті батька заявника ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 у м. Маріуполі  Донецької області. На підставі вказаного рішення заявник отримав свідоцтво про смерть серії НОМЕР_1 .
Згідно з витягом із Єдиного реєстру досудових розслідувань 21 червня                       2023 року ОСОБА_1 звернувся до Запорізького районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Запорізькій області та повідомив, що ІНФОРМАЦІЯ_2 в квартирі АДРЕСА_1 , в результаті ворожого обстрілу військовими рф, після якого виникла пожежа у вказаному житловому будинку, загинула його мати ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Відповідно до копії заяви ОСОБА_6 до начальника бюро судово - медичної експертизи «донецької народної республіки» від 09 серпня                            2022 року, він просить здійснити відбір його крові з метою проведення подальшого генетичного дослідження для встановлення спорідненості з його матір`ю ОСОБА_2 , яка загинула у квартирі АДРЕСА_1 , згоріла у квартирі, тіло забрало МЧС у квітні 2022 року.
Згідно листа начальника Олександрівського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Запоріжжя Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса),від 12 серпня 2023 року                                 № 1023/32.11-30 заява ОСОБА_1 щодо державної реєстрації смерті ОСОБА_2 залишена без виконання .
В матеріалах справи також наявні копії письмових пояснень ОСОБА_7 , ОСОБА_4 , копії фотографій згорілого будинку, роздруківки (скрін-шоти, знімки екрану) з соціальних мереж, веб-сайтів засобів масової інформації.
Крім того, відповідно до листа від 02 жовтня 2023 року на ім`я ОСОБА_6 (мовою оригіналу): «Государственное бюджетное учреждение «Пожарно-сласательный отряд г. Мариуполь Министерства по делам гражданской оборони, чрезвычайным ситуациям и ликвидации последствий стихийных бедствий донецкой народной республики», який прийнятий апеляційним судом до уваги у цій справі як доказ, передбачений частиною третьою статті 367 ЦПК України, на виконання вимог частини п`ятої статті 12 ЦПК України з метою повного та всебічного апеляційного перегляду законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції, 08 квітня 2022 року за адресою: АДРЕСА_3 силами ГБУ ПСО                       м. Маріуполя МЧС ДНР було організовано доступ співробітникам КП «Ритуал» до 1 тіла, яке витягли та доставили до моргу. Відомостей щодо реєстрації та подальшого захоронення виявленого тіла за адресою: АДРЕСА_3 , немає.
Межі та підстави касаційного перегляду 
Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).
В ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження (частина восьма статті                  394 ЦПК України).
Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу (пункт четвертий частини другої статті 389 ЦПК України). 
Підставою касаційного оскарження  судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій є посилання заявника на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме суд застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду від 25 жовтня 2023 року в справі № 607/1612/23, від 26 квітня 2023 року в справі № 337/3725/22, від 29 березня 2023 року в справі № 753/8033/22 (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).
Відповідно до статті 400 ЦПК України, якою визначено межі розгляду справи судом касаційної інстанції, встановлено, що, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції діє в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження.
Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з такого.
Позиція Верховного Суду 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Відмовляючи у задоволенні заяви про встановлення факту смерті, суд першої інстанції виходив із того, що належних доказів на підтвердження своїх вимог ОСОБА_1 не надав.
Апеляційний суд, залишаючи без змін рішення місцевого суду, погодився з його висновком про те, що заявник не надав доказів, які б підтверджували юридичний факт того, що ОСОБА_1 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 у                       м. Маріуполі Донецької області.
Проте такі висновки апеляційного суду є передчасними, виходячи з такого.
Згідно з частинами третьою, четвертою статті 49 ЦК України державній реєстрації підлягають народження фізичної особи та її походження, громадянство, шлюб, розірвання шлюбу у випадках, передбачених законом, зміна імені, смерть. Реєстрація актів цивільного стану провадиться відповідно до закону. Народження фізичної особи та її походження, усиновлення, позбавлення та поновлення батьківських прав, шлюб, розірвання шлюбу, зміна імені, смерть підлягають обов`язковому внесенню до Державного реєстру актів цивільного стану громадян в органах юстиції в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану (далі - ДРАЦС) на підставі: 1) документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою; 2) рішення суду про встановлення факту смерті в певний час або про оголошення її померлою.
Згідно з пунктом 8 частини першої статті 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті.
Загальні вимоги до змісту заяви про встановлення факту, що має юридичне значення передбачені статтею 318 ЦПК України, згідно з якою у заяві повинно бути зазначено: який факт заявник просить встановити та з якою метою; причини неможливості одержання або відновлення документів, що посвідчують цей факт; докази, що підтверджують факт. До заяви додаються докази, що підтверджують викладені в заяві обставини, і довідка про неможливість відновлення втрачених документів.
Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо особливостей провадження у справах про встановлення факту народження або смерті особи в умовах воєнного чи надзвичайного стану та на тимчасово окупованих територіях» (далі - Закон від 01 липня 2022 року                  № 2345-ІХ) статтю 317 ЦПК України викладено в новій редакції.
Статтею 317 ЦПК України (в редакції Закону від 01 липня 
2022 року № 2345-ІХ) передбачено особливості провадження у справах про встановлення факту народження або смерті особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України та встановлено, що заява про встановлення факту смерті особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України, визначеній такою відповідно до законодавства, може бути подана членами сім`ї померлого, їхніми представниками або іншими заінтересованими особами (якщо встановлення факту смерті особи впливає на їхні права, обов`язки чи законні інтереси) до будь-якого місцевого суду України, що здійснює правосуддя, незалежно від місця проживання (перебування) заявника. Справи про встановлення факту смерті особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України, визначеній такою відповідно до законодавства, розглядаються невідкладно з дня надходження відповідної заяви до суду.
Таким чином, Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо особливостей провадження у справах про встановлення факту народження або смерті особи в умовах воєнного чи надзвичайного стану та на тимчасово окупованих територіях» розширено перелік територій, щодо яких поширює свою дію стаття 317 ЦПК. На даний час до них відносяться території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окуповані території України, визначені такими відповідно до діючого законодавства.
Враховуючи, що Указом Президента України воєнний стан встановлено із                    05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року на території України, тому даний спрощений порядок розповсюджується на встановлення юридичних фактів, що відбулись на всій території України (як мінімум - до закінчення воєнного стану). Але в основному такий спосіб  стосується зони воєнних дій та тимчасово окупованих територій, оскільки на таких територіях не функціонують відповідні органи, які можуть зафіксувати факт смерті.
Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Вирішуючи справи про встановлення факту смерті особи, суди мають зважати на особливості розгляду справ у порядку окремого провадження.
Відповідно до частини другої статті 19 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку: 
1) наказного провадження; 2) позовного провадження (загального або спрощеного); 3) окремого провадження.
Окреме провадження призначене для розгляду справ про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов для здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав (частина сьому статті 19 ЦПК України).
Відповідно до частини першої статті 294 ЦПК України під час розгляду справ окремого провадження суд зобов`язаний роз`яснити учасникам справи їхні права та обов`язки, сприяти у здійсненні та охороні гарантованих Конституцією і законами України прав, свобод чи інтересів фізичних або юридичних осіб, вживати заходів щодо всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин справи.
Частиною другою статті 294 ЦПК України передбачене право суду з метою з`ясування обставин справи витребувати необхідні докази за власною ініціативою.
Вирішуючи в окремому провадженні справи про встановлення факту смерті особи після 23 лютого 2022 року на тимчасово окупованій території України, суди не можуть ігнорувати обставини, в яких опинилися заявники після повномасштабного військового вторгнення російської федерації на територію України та об`єктивні складнощі, які можуть виникнути у них при наданні доказів на підтвердження відповідного факту. 
Вищенаведені міркування щодо виняткового юридичного значення факту смерті особи; специфіки розгляду справ в порядку окремого провадження, зокрема особливої ролі суду при з`ясуванні обставин справи; об`єктивних складнощів, які можуть виникнути у заявників при наданні доказів для встановлення факту смерті особи після 23 лютого 2022 року на тимчасово окупованій території України, в своїй сукупності дають підстави для висновку, що суди мають зважати на вказані обставини та, керуючись завданням цивільного судочинства, уникати спрощеного та формального підходу при вирішенні таких справ.
У постановах від 26 квітня 2023 року у справі № 337/3725/22, від 29 березня 2023 року у справі № 753/8033/22 Верховний Суд дійшов висновків, що підставою для встановлення факту смерті є підтверджені доказами обставини, які свідчать про смерть громадянина в певний час і за певних обставин. Доказами, що підтверджують факт смерті особи в умовах воєнного стану або на тимчасово окупованій території України, можуть бути, зокрема письмові докази; речові докази, зокрема звуко- і відеозаписи; висновки експертів; копії лікарського свідоцтва/довідки про смерть; показання свідків, що можуть підтвердити ті обставини, на які посилається заявник; довідки з військкомату або від командира військової частини 
(у випадку загибелі військовослужбовців); заяви до правоохоронних органів про зникнення особи, в тому числі в обставинах, що загрожували їй смертю.
Вочевидь вказаний перелік доказів та засобів доказування не є вичерпним та може бути конкретизований у кожній справі залежно від встановлених у ній обставин.
Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 25 жовтня 2023 року у справі № 607/1612/23 (провадження № 61-6323св23).
Застосування законодавцем критерію «з урахуванням конкретних обставин справи» надає можливість суду, спираючись на докази наведені в справі, прийняти рішення про встановлення факту смерті особи після 23 лютого                     2022 року на тимчасово окупованій території України. 
Положеннями статей 3, 8, 9 Конституції України визначено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.
Підставою для встановлення такого факту може бути будь-яка обставина, яка дає змогу суду зробити вірогідне припущення про смерть особи.
Питання про окуповані території у практиці Міжнародного суду ООН сформульовані як «намібійські винятки»: документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян.
Так, у Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21 червня    1971 року «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначено, що держави - члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів».
У практиці Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) розвинений принцип узгодженості спірного питання, зокрема, якщо у справі «Лоізіду проти Туречиини» (Loizidou v. Turkey, 18.12.1996, §45) ЄСПЛ обмежився коротким посиланням на відповідний пункт названого висновку Міжнародного суду, то у справах «Кіпр проти Туреччини» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001) та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016) він приділив значну увагу аналізу цього висновку та подальшої міжнародної практики.
При цьому ЄСПЛ констатував, що «Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів [окупаційної влади] є далеким від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до вказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, у тому числі й цим. Вирішити інакше, означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються у міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §96). При цьому, за змістом цього рішення, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §92). Спираючись на сформульований у цій справі підхід, ЄСПЛ у справі «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» наголосив, що «першочерговим завданням для прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони (тобто є окупованою)» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016, §142).
Таким чином, суд може застосувати названі загальні принципи («Намібійські винятки»), сформульовані в рішеннях Міжнародного суду ООН та Європейського суду з прав людини, у контексті як мінімум «реєстрація народжень, смертей і шлюбів», виданих закладами, що знаходяться на окупованій території, у сукупності з іншими доказами, як встановлення можливих фактів, оскільки встановлення цих фактів має істотне значення для реалізації низки прав людини (громадянина України).
Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 22 жовтня 2018 року у справі №235/2357/17, від 07 вересня 2022 року у справі                                   № 759/5313/21, від 25 жовтня 2023 року у справі № 607/1612/23.
Визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті, зокрема щодо смерті людини, з метою захисту прав громадян України, ніяким чином не легітимізує таку владу. Розгляд державними органами таких документів                не означає автоматичного визнання окупаційної влади. У той же час держава має вживати заходів щодо ефективного захисту прав громадян на своїй території, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої держави.
Встановлення факту смерті особи має значення для реалізації майнових та особистих немайнових прав заявника, рішення суду в такій категорії справ повинне ґрунтуватися на дотриманні вимог процесуального закону щодо повного та всебічного з`ясування обставин справи на підставі всіх поданих особами, які беруть участь у справі, доказів у сукупності, у тому числі з урахуванням документів, виданих органами та установами самопроголошених утворень, розташованими на окупованій території України.
Крім того, суди зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.
Аналогічні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 29 березня 2023 року у справі №  753/8033/22. 
У справі, яка переглядається, ОСОБА_1 стверджував, що його мати ОСОБА_2 , 1946 року народження, загинула ІНФОРМАЦІЯ_2 внаслідок артилерійського обстрілу будинку 
АДРЕСА_2 . 
Суди встановили родинні зв`язки між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , як сином та матір`ю.
При цьому ОСОБА_1 надав суду копії фотографій згорілого будинку, роздруківки (скрін-шоти, знімки екрану) з соціальних мереж, веб-сайтів засобів масової інформації, лист окупаційної влади про наявність за адресою: АДРЕСА_3 , де проживала мати та батько заявника, одного  тіла, яке витягли та доставили до моргу. 
Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 14 грудня 2022 року у справі № 334/5976/22 було встановлено факт смерті батька заявника ОСОБА_3 та чоловіка ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 у м. Маріуполі  Донецької області, тобто у день ворожого обстрілу військовими рф будинку АДРЕСА_2 .
Наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22 грудня 2022 № 309 (зі змінами) (у редакції на час розгляду справи судами) затверджено «Перелік територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією», до якого 
включено всю територію Маріупольського району.
Активні бойові дії на території Донецької області продовжуються дотепер, обстріли м. Маріуполя у березні 2022 року є загальновідомим фактом, а заявник для збору відповідних доказів, вочевидь, не може без ризику для власного життя та здоров`я відвідати м. Маріуполь, яке наразі є тимчасово окупованим. 
Переглядаючи справу в апеляційному порядку, апеляційний суд на вказане належної уваги не звернув, всупереч приписам частини першої статті 294 ЦПК України не дослідив у повній мірі всі докази, надані заявником, не надав належної оцінки доводам ОСОБА_1 , не врахував вік його матері, її стан здоров`я та інші обставини, які мають значення для розгляду справи та сприяння у здійсненні та охороні гарантованих Конституцією і законами України прав, свобод чи інтересів заявника.
Погодившись із висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_1 , апеляційний суд виходив із того, що він не надав доказів, які б підтверджували факт того, що ОСОБА_2 померла                                 ІНФОРМАЦІЯ_2 у м. Маріуполі.
Разом із тим, зважаючи на вік ОСОБА_2 (76 років станом на березень 2022 року), суд не перевірив, чи отримувала вона пенсію в органах Пенсійного фонду України у 2022-2023 роках, чи зверталась із будь-якими заявами до органів Пенсійного фонду України, чи реєструвалась ОСОБА_2 як внутрішньо переміщена особа.
Також суд не врахував витяг із ЄРДР, згідно з яким 21 червня 2023 року зареєстроване кримінальне провадження № 12023082050001274 за заявою ОСОБА_1 за фактом загибелі ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 в квартирі АДРЕСА_1 внаслідок ворожого обстрілу військовими рф.
З висновком апеляційного суду на те, що заявникові слід звертатися до суду з заявою про оголошення його матері померлою, в порядку частини другої статті 46 ЦК України, як на підставу для відмови в задоволенні заяви про встановлення факту смерті матері, погодитись неможливо. Суд не врахував, що законом оголошення фізичної особи померлою пов`язується із тим, що особа пропала безвісті у зв`язку з воєнними діями, в даному випадку заявник зазначає, що його матір загинула за наведених ним обставин, а  ії смерть сталась на території, яка є тимчасово окупованою.
Ураховуючи наведене, висновки суду апеляційної інстанції не можна вважати обґрунтованими, оскільки вони є передчасними та не є такими, що відповідають завданням цивільного судочинства, яке полягає у справедливому та неупередженому вирішенні справ із метою ефективного захисту порушених прав.
Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені судом попередніх інстанцій, надавати оцінку доказам, що не були предметом їх перевірки, чи здійснювати їх переоцінку.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Доводи касаційної скарги дають підстави для висновку, що оскаржене судове рішення апеляційного суду постановлене без додержання норм процесуального права. За таких обставин, касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, постанова апеляційного суду - скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
Щодо судових витрат 
Відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Оскільки розгляд справи не закінчено, питання про розподіл судових витрат не вирішується.
Керуючись статтями 400, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу   ОСОБА_1 задовольнити частково.
Постанову Запорізького апеляційного суду від 15 листопада 2023 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття. 
Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Головуючий	М. Є. Червинська  	
Судді:	А. Ю. Зайцев  	
 	Є. В. Коротенко  	
 	В. М. Коротун  	
 	М. Ю. Тітов