У х в а л а
11 червня 2024 року
м. Київ
Справа № 522/21486/18
Провадження № 61-3297ск24
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду - судді-доповідача Гудими Д. А., суддів Краснощокова Є. В., Крата В. І. - розглянув питання щодо відкриття касаційного провадження
за касаційною скаргою ОСОБА_1 (далі - скаржник), яку від його імені подав адвокат Танасогло Олександр Михайлович (далі - адвокат), 
на ухвалу Одеського апеляційного суду від 16 лютого 2024 року про відмову у задоволенні заяви скаржника про забезпечення позову
у справі за позовом скаржника до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 за участю третіх осіб, які не заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору, - приватних нотаріусів Одеського міського нотаріального округу Осінцевої Валентини Михайлівни та ОСОБА_7 - про визнання недійсним договору дарування, скасування державної реєстрації права власності, визнання недійсним договору купівлі-продажу, іпотечного договору, скасування рішення про державну реєстрацію права власності та
в с т а н о в и в:
1.            У грудні 2018 року скаржник звернувся до суду з позовною заявою, у якій з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, зокрема, просив: 
-                   визнати недійсним договір дарування від 14 грудня 2012 року, згідно з яким ОСОБА_2 та ОСОБА_3 подарували ОСОБА_4 по 1/2 частці апартаментів АДРЕСА_1 (далі - апартаменти №  НОМЕР_1 );
-                   скасувати державну реєстрацію речових прав на апартаменти № 261 за ОСОБА_4 ;
-                   скасувати державну реєстрацію рішення Приморського районного суду м. Одеси від 2 лютого 2012 року та «рішення» Апеляційного суду Одеської області від 11 квітня 2012 року, згідно з якими суди визнали недійсним договір купівлі-продажу скаржника із ОСОБА_2 і визнали право власності за ОСОБА_2 та ОСОБА_3 по 1/2 частці на апартаменти №  НОМЕР_1 ;
-                   визнати недійсним договір купівлі-продажу апартаментів № 261, укладений 17 листопада 2018 року ОСОБА_4 з ОСОБА_5 ; 
-                   визнати недійсним іпотечний договір, укладений 17 листопада 2018 року ОСОБА_5 із ОСОБА_6 , згідно з яким останній став іпотекодержателем апартаментів № 261;
-                   скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 44103946 від 17 листопада 2018 року, згідно з яким право власності перейшло до ОСОБА_5 ; 
-                   скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 44104229 від 17 листопада 2018 року, згідно з яким право власності перейшло до ОСОБА_6 .
2.            6 липня 2021 року Приморський районний суд м. Одесиухвалив рішення, згідно з яким відмовив у задоволенні позову.
3.            1 липня 2022 року Одеський апеляційний суд прийняв постанову, згідно з якою апеляційну скаргу скаржника задовольнив частково: змінив мотивувальну частину рішення суду першої інстанції, виключивши з неї висновки про неправильний спосіб захисту порушеного права та віндикаційний позов, і залишив без змін резолютивну частину цього рішення.
4.            13 вересня 2023 року Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду прийняв постанову, згідно з якою задовольнив касаційну скаргу скаржника: скасував постанову апеляційного суду та передав справу до останнього на новий розгляд.
5.            15 січня 2024 року скаржник сформував у системі «Електронний суд» заяву про забезпечення позову, у якій просив забезпечити позов шляхом накладення арешту на апартаменти № 261. Обґрунтував заяву так:
-                   12 грудня 2018 року Приморський районний суд м. Одеси наклав арешт на це майно, але 9 квітня 2019 року скасував цей захід. 9 грудня 2020 року Одеський апеляційний суд залишив без змін ухвалу суду першої інстанції про скасування арешту, зазначивши, що неможливо забезпечити позов шляхом накладення арешту на майно особи, яка не є відповідачем у справі;
-                   під час розгляду справи апартаменти № 261, останнім власником яких була ОСОБА_8 , відчужили кілька разів. Оскільки є систематичні дії, спрямовані на уникнення фінансової відповідальності перед скаржником, то необхідно накласти арешт на вказане майно.
6.            16 лютого 2024 року Одеський апеляційний суд постановив ухвалу, згідно з якою відмовив у задоволенні заяви про забезпечення позову. Мотивував тим, що її задоволення зумовить обмеження права власності ОСОБА_8 , яка не є стороною справи та не була залучена до участі у ній.
7.            7 березня 2024 року адвокат в інтересах скаржника сформував у системі «Електронний суд» касаційну скаргу (вх. № 7962/0/220-24 від 7 березня 2024 року), у якій просить скасувати ухвалу Одеського апеляційного суду від 16 лютого 2024 року та задовольнити заяву про забезпечення позову. Обґрунтував касаційну скаргу так:
-                   забезпечення позову - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 21 жовтня 2021 року у справі 910/20007/20, від 10 грудня 2019 року у справі № 910/18739/16);
-                   у процесі розгляду справи апартаменти № 261 відчужили з метою унеможливлення стягнення боргу за рахунок цього майна;
-                   Верховний Суд у постанові від 13 вересня 2023 року у справі № 522/21486/18 виснував, що позивач довів порушення його прав, обрав належний спосіб захисту, а апеляційний суд не оцінив клопотання відповідача про застосування позовної давності;
-                   апеляційний суд не пересвідчився у тому, що існує загроза утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, не з`ясував відповідність виду забезпечення позову позовним вимогам, що призвело до постановлення оскарженої ухвали без додержання норм процесуального права (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18);
-                   важливо, щоб особа, яка заявляє клопотання про забезпечення позову, мала на меті не зловживання процесуальними правами, не порушення законних прав відповідного учасника процесу, якого стосуватимуться заходи забезпечення позову, а створення умов, за яких не існуватиме перешкод для виконання судового рішення. Учасники спору повинні: належно обґрунтовувати підстави застосування відповідного заходу забезпечення позову; зазначити обставини, які підтверджують, що його невжиття може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду; підтвердити такі обставини належними та допустимими доказами (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 18 травня 2021 року у справі № 914/1570/20);
-                   застосовуючи висновки Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 лютого 2021 року у справі № 755/5333/20, від 1 листопада 2023 року у справі № 453/179/23, апеляційний суд не врахував, що у тих справах суд скасував заходи забезпечення позову, бо позивач просив накласти арешт на майно з метою запобігти зверненню стягнення на нього іпотекодержателем. Тоді як за обставинами справи № 522/21486/18 є підтверджений борг боржника перед позивачем. А будь-який приватно-правовий інструментарій учасники цивільного обороту не можуть використовувати для уникнення сплати боргу та виконання рішення про його стягнення.
8.            30 квітня 2024 року Верховний Суд у складі судді Другої судової палати Касаційного цивільного суду постановив ухвалу про залишення без руху касаційної скарги та встановив для усунення недоліків останньої десятиденний строк із дня вручення цієї ухвали. Скаржник мавнадіслати копії касаційної скарги з доданими до неї матеріалами до електронних кабінетів інших учасників справи, а у разі відсутності таких кабінетів чи відомостей про них - у паперовій формі листом з описом вкладення, а також мав сплатити 484,48 грн судового збору.
9.            18 травня 2024 року адвокат в інтересах скаржника сформував у системі «Електронний суд» заяву про усунення недоліків (вх. 17225/0/220-24). Додав копію платіжної інструкції № 5496-6749-1052-4605, згідно з якою скаржник сплатив 484,48 грн судового збору, та докази про надсилання сторонам копій касаційної скарги, доданих до неї матеріалів і заяви про усунення недоліків.
10.         Одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження) (частина перша статті 394 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України)).
11.         Верховний Суд вважає, що є підстави для відкриття касаційного провадження. Касаційна скарга подана у передбачений законом строк і з дотриманням вимог статті 392 ЦПК України. У касаційній скарзі є доводи, які потребують перевірки, щодо передбачених останнім абзацом частини другої статті 389 ЦПК України підстав для касаційного оскарження.
Керуючись статтями 260, 261, 389, 394, 395 ЦПК України, Верховний Суд
у х в а л и в :
1.     Відкрити касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Одеського апеляційного суду від 16 лютого 2024 року, постановлену за заявою ОСОБА_1 про забезпечення позову, у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 за участю третіх осіб, які не заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору, - приватних нотаріусів Одеського міського нотаріального округу Осінцевої Валентини Михайлівни та ОСОБА_7 - про визнання недійсним договору дарування, скасування державної реєстрації права власності, визнання недійсним договору купівлі-продажу, іпотечного договору, скасування рішення про державну реєстрацію права власності.
2.     Витребувати з Одеського апеляційного суду цивільну справу № 522/21486/18.
3.     Роз`яснити учасникам справи право подати відзив на касаційну скаргу, який за формою і змістом має відповідати вимогам статті 395 ЦПК України, впродовж десяти днів із дня отримання цієї ухвали.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання й оскарженню не підлягає.
Судді 	 	Д. А. Гудима	
 	 	Є. В. Краснощоков	
 	 	В. І. Крат