КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
                                              
справа №758/1623/24                                                     Головуючий у 1 інстанції: Якимець О.І.
провадження №22-ц/824/8857/2024                                          Головуючий суддя: Олійник В.І.
 
ПОСТАНОВА
Іменем України
 
10 квітня 2024 року                                                                         м. Київ
 
Київський апеляційний суд в складі колегії суддів:
Головуючого судді: Олійника В.І., 
суддів: Гаращенка Д.Р., Сушко Л.П., 
розглянувши у письмовому провадженні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Подільського районного суду міста Києва від 14 лютого 2024 року про передачу справи на розгляд іншого суду у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини, -
 
в с т а н о в и в :
 
У лютому 2024 року ОСОБА_1 звернулася до Подільського районного суду міста Києва із зазначеним позовом.
Ухвалою Подільського районного суду міста Києва від 14 лютого 2024 року цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини передано на розгляд за підсудністю до Святошинського районного суду м. Києва з тих підстав, що позивачка не надала жодного доказу, що її зареєстроване місце проживання є АДРЕСА_1 . Натомість, зареєстроване місце проживання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 : АДРЕСА_2 .
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 з підстав порушення судом норм процесуального права ставиться питання про скасування ухвали суду першої інстанції та направлення справи для розгляду до Подільського районного суду міста Києва.
В обгрунтування скарги зазначає, що в її позові чітко вказано, що ОСОБА_1 проживає у Подільському районі міста Києва та має на утриманні і виховує малолітнього сина ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 , який перебуває на обліку у педіатра і постійно потребує її догляду.
Крім того, вказує, що її мати, жінка похилого віку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , придбала для ОСОБА_1 3-х кімнату квартиру АДРЕСА_3 та однокімнотнатну квартиру АДРЕСА_4 (через стіну від квартири позивачки) для себе, оскільки вона перенесла інсульт і потребує стороннього догляду.
Вказує, що для того, щоб відвідувати судові засідання в Святошинському районному суді м. Києва, їй потрібно витратити на дорогу 1 годину 20 хвилин.
Посилається на ч. 2 ст. 28 ЦПК України та зазначає, що в ній чітко передбачено, що позови про розірвання шлюбу можуть пред?являються за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача також у разі, якщо на його утриманні є малолітні неповнолітні діти або якщо він не може за станом здоров?я чи з інших поважних причин виїхати до місця проживання відповідача.
Учасники справи не скористались своїм правом на подання до суду відзиву на апеляційну скаргу, своїх заперечень щодо змісту і вимог апеляційної скарги до апеляційного суду не направили.
Згідно з ч.3 ст.360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
За ч.2 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ч.1 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Відповідно до  вимог ст.263  ЦПК України  судове рішення  повинно ґрунтуватися  на засадах  верховенства права,  бути законним  і обґрунтованим.  Законним є рішення,  ухвалене судом  відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм  процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до ст.264 ЦПК України судове рішення має відповідати в тому числі на такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.
Згідно з  ч.ч.1,2 ст.367 ЦПК України  суд апеляційної  інстанції переглядає  справу за  наявними в ній і  додатково поданими  доказами та  перевіряє законність  і обґрунтованість  рішення суду  першої інстанції  в межах доводів та  вимог апеляційної  скарги.  Суд апеляційної  інстанції досліджує  докази,  що стосуються  фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. 
Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Згідно ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
Згідно ст. 369 ЦПК України апеляційна скарга на ухвалу суду про передачу справи на розгляд іншого суду (п.9 ч.1 ст.353 ЦПК) розглядається судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Крім того, практика Європейського суду з прав людини з питань гарантій  публічного характеру провадження у судових органах в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 08 грудня 1983 року у справі «Axen v. Germany», заява №8273/78, рішення від 25 квітня 2002 року «Varela Assalino contre le Portugal», заява № 64336/01). 
Так, у випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. В одній із зазначених справ заявник не надав переконливих доказів на користь того, що для забезпечення справедливого судового розгляду після обміну письмовими заявами необхідно було провести також усні слухання. Зрештою, у певних випадках влада має право брати до уваги міркування ефективності й економії. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.
Суд апеляційної інстанції створив учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів та апеляційної скарги, а також надав сторонам строк для подачі відзиву. 
Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.
Бажання сторони у справі викласти під час публічних слухань свої аргументи, які висловлені нею в письмових та додаткових поясненнях, не зумовлюють необхідність призначення до розгляду справи з викликом її учасників. (ухвала Великої Палати Верховного Суду у справі №668/13907/13-ц)
За таких обставин апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч.13 ст.7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав. 
Передаючи справу на розгляду іншого суду, суд першої інстанції виходив з того, що дана справа не відноситься до підсудності Подільського районного суду м. Києва, адже зареєстроване місце проживання відповідача не належить за територіальністю до Подільського району м. Києва, а підстави для застосування ч. 2 ст. 28 ЦПК України відсутні.
Такі висновки суду не відповідають обставинам справи та вимогам закону.
Відповідно до ч. 1 ст. 27 ЦПК України позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.
Згідно з ч. 2 ст. 28 ЦПК України позови про розірвання шлюбу можуть пред`являтися за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача також у разі, якщо на його утриманні є малолітні або неповнолітні діти або якщо він не може за станом здоров`я чи з інших поважних причин виїхати до місця проживання відповідача. За домовленістю подружжя справа може розглядатися за зареєстрованим місцем проживання чи перебування будь-кого з них.
Судом встановлено, що у лютому 2024 року ОСОБА_1 звернулася до Подільського районного суду міста Києва до ОСОБА_2 з позовом про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини
Встановлено, що зареєстроване місце проживання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 : АДРЕСА_2 .
Передаючи справу на розгляд іншого суду, суд першої інстанції не звернув уваги на те, що у своїй позовній заяві ОСОБА_1 зазначила, що на даний час її малолітній син ОСОБА_5 перебуває на її утриманні та проживає з нею за адресою АДРЕСА_1 та, що вона вважає за необхідне згідно ч. 2 ст. 110 ЦПК України звернутись з позовом за власним зареєстрованим місцем проживання.
Крім того, до позовної заяви ОСОБА_1 долучила Довідку, видану ОСОБА_3 в тому, що він дійсно є учнем 3В класу гімназії № НОМЕР_1 «Синьоозерна» Подільського району м. Києва.
Також ОСОБА_1 долучила Витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, з якого вбачається, що вона є власником квартири за адресою: АДРЕСА_1 . 
За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції допустився надмірного формалізму та дійшов поспішного висновку про передачу справи на розгляд іншого суду, а доводи апеляційної скарги знайшли своє підтвердження під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції.
За таких обставин апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала суду скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції відповідно до вимог ст.379 ЦПК України, оскільки ухвала, що перешкоджає подальшому провадженню, постановлена з порушенням норм процесуального права.
Відповідно до ст.379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є:
1)  неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;
2)  недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими;
3)  невідповідність висновків суду обставинам справи;
4)  порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали
З огляду на вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку щодо задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 та передачу справи для розгляду до Подільського районного суду м. Києва.
 
На підставі викладеного та керуючись ст.ст.367, 374, 379, 381, 382 ЦПК України, суд,- 
 
п о с т а н о в и в :
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Ухвалу Подільського районного суду міста Києва від 14 лютого 2024 року про передачу справи на розгляд іншого суду скасувати і передати справу для розгляду до Подільського районного суду м. Києва.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених у ч.3 ст.389 ЦПК України.

Головуючий:                         

Судді: