Дата документу  Справа № 333/5163/23

запорізький апеляційний суд

Провадження №33/807/234/24	Головуючий у 1-й інстанції Холод Р.С.	
Єдиний унікальний №333/5163/23	Доповідач в 2-й інстанції Гончар О.С.	
Категорія - ч.1 ст.130 КУпАП	  	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
       24 травня 2024 року                                         м.Запоріжжя
Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду Гончар О.С., за участі захисника Білоуса С.А., діючого в інтересах ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника Білоуса Сергія Анатолійовича на постанову судді Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 16 січня 2024 року, якою
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживає у АДРЕСА_1 ,
притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП,
ВСТАНОВИВ
Згідно з постановою суду, 10.06.2023 року о 14 год. 50 хв. біля буд.4 по вул.Парамонова у м.Запоріжжі водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом «Opel Vectra» д.н.з. НОМЕР_1 , відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, чим порушив вимоги п.2.5 Правил дорожнього руху України.
ОСОБА_1 визнано винним за ч.1 ст.130 КУпАП і на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 17 000 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік. 
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 605,60 гривень.
В апеляційній скарзі захисник просив скасувати постанову суду першої інстанції та закрити провадження у справі.
Свої вимоги мотивував тим, що під час винесення оскаржуваної постанови судом допущено неправильну оцінку доказів, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення.
Працівниками поліції порушено процедуру оформлення протоколу про адміністративне правопорушення.
Факт відмови від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння зафіксовано відеозаписом за відсутності свідків.
Матеріали справи не містять доказів на підтвердження факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом, що унеможливлює притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності. 
ОСОБА_1 посвідчення водія не отримував. Тому, на переконання захисника, із врахуванням санкції ч.1 ст.130 КУпАП призначення ОСОБА_1 додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами особі є неможливим.
До судового засідання апеляційного суду ОСОБА_1 не з`явився. Про дату, час і місце розгляду апеляційної скарги його було повідомлено у відповідності до Порядку надсилання судових повісток, повідомлень і викликів учасникам судового процесу, затвердженого наказом ДСА України від 23.01.2023 за №28, через додаток «Viber». Відповідно до ч.6 ст.294 КУпАП неявка ОСОБА_1 не є перешкодою для розгляду апеляційної скарги за його відсутністю в судовому засіданні.
Заслухавши захисника ОСОБА_2 , який підтримав апеляційну скаргу та наполягав на її задоволенні; перевіривши матеріали справи, наведені у скарзі доводи, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне. 
З матеріалів справи про адміністративне правопорушення вбачається, що висновки суду про наявність в діях ОСОБА_1 складу передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП адміністративного правопорушення відповідають фактичним обставинам справи, підтверджуються дослідженими в судовому засіданні доказами і є обґрунтованими.
Під час розгляду справи про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 судом виконано вимоги ст.ст.280, 283 КУпАП, повно та всебічно розглянуто обставини справи, дотримано вимоги щодо змісту постанови про адміністративне правопорушення.
Рішення суду про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП адміністративного правопорушення відповідає фактичним обставинам справи та підтверджується
- відомостями, які зазначені у протоколі про адміністративне правопорушення серії ААД №407426 від 10.06.2023 року, відповідно до якого водій ОСОБА_1 з явними ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, поведінка, що не відповідає обстановці) відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння; 
- актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, відповідно до якого, у водія ОСОБА_1 виявлено ознаки алкогольного сп`яніння. Огляд за допомогою спеціального технічного засобу не проводився у зв`язку із відмовою водія;
- направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану сп`яніння до КНП «ОКЗНПД» ЗОР з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, від 10.06.2023 року, відповідно до якого у ОСОБА_1 виявлено ознаки алкогольного сп`яніння, огляд не проводився у зв`язку з відмовою водія;
- поясненнями свідків ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , 
- долученим до матеріалів справи відеозаписом.
Доводи апеляційної скарги захисника щодо недоведеності факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом апеляційний суд вважає непереконливими, оскільки вони повністю спростовуються сукупністю наявних в матеріалах справи доказів. 
Зокрема, про керування водієм ОСОБА_1 транспортним засобом за вказаних у протоколі про адміністративне правопорушення обставин свідчать пояснення свідків ОСОБА_3 і ОСОБА_4 у судовому засіданні суду першої інстанції. 
Більш того, апеляційний суд звертає увагу на те, що згідно з постановою уповноваженої особи УПП в Запорізькій області серії ЕАС №7145374 від 10.06.2023 року на ОСОБА_1 було накладено адміністративне стягнення за вчинення ним передбаченого ч.2 ст.126 КУпАП адміністративного правопорушення, а саме: керування транспортним засобом особою, яка не має права керувати таким транспортним засобом. Зазначену постанову у встановленому законом порядку ніким не оскаржено.
Згідно з вказаним рішенням суб`єкта владних повноважень також вбачається факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом за вказаних у протоколі про адміністративне правопорушення обставин.
У зв`язку з наведеним, у апеляційного суду відсутні підстави сумніватися в тому, що викладені в протоколі про адміністративне правопорушення обставини дійсно мали місце.
Заперечення апеляційної скарги захисника щодо відсутності свідків під час відмови ОСОБА_1 від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння є безпідставними, оскільки такі доводи обґрунтовано із посиланнями на неактуальне законодавство.
Відповідно до п.8 Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1103 від 17.12.2008 року (згідно чинної редакції), у разі відмови водія транспортного засобу від проведення огляду в закладі охорони здоров`я поліцейський із застосуванням технічних засобів відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів в присутності двох свідків складає протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначає ознаки сп`яніння і дії водія щодо ухилення від огляду.
Апеляційний суд зауважує, що фіксування працівниками поліції за допомогою нагрудних боді-камер факту відмови водія ОСОБА_1 від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння повністю узгоджується із вказаними вище вимогами підзаконного акта.
Присутність двох свідків за таких обставин була непотрібна, оскільки їх залучення необхідно лише в разі неможливості застосування технічних засобів відеозапису.
Що стосується аргументів апеляційної скарги захисника про неможливість накладення на ОСОБА_1 додаткового адміністративного стягнення у виді позбавлення права керування транспортним засобом, то вони не є слушними з огляду на наступне.
Об`єктивна сторона поставленого у провину ОСОБА_1 передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП адміністративного правопорушення проявляється у відмові особи, яка керувала транспортним засобом, від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, і за його вчинення передбачено накладення штрафу на водіїв у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.
Відтак, санкцією ч.1 ст.130 КУпАП прямо передбачено, що на водіїв може бути накладено штраф у встановленому розмірі та додаткове адміністративне стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами.
Згідно зі змістом п.1.10 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року № 1306, водій - особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення водія відповідної категорії.
Разом з тим, відповідно до чинних положень п.«v» Розділу 1 Конвенції про дорожній рух, ратифікованої Указом Президії Верховної Ради УРСР № 2614-VIII від 25.04.1974 року, поняття «водій» означає будь-яку особу, яка зокрема керує транспортним засобом. 
Згідно із ч.2 ст.9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. 
Відповідно до ч.2 ст.19 Закону України «Про міжнародні договори України» якщо міжнародним договором, який набрав чинності в установленому порядку, встановлено інші правила, ніж ті, що передбачені у відповідному акті законодавства України, то застосовуються правила міжнародного договору. 
Таким чином, правові норми Конвенції про дорожній рух за своєю юридичною силою є вищими за норми постанови Кабінету Міністрів України, якою затверджено ПДР. 
Проаналізувавши вищенаведені норми права, апеляційний суд дійшов висновку, що водієм вважається особа, яка керує транспортним засобом, автомобілем і т.д., незалежно від наявності або відсутності у неї посвідчення водія.
За наведених обставин та з огляду та наявні в матеріалах справи належні та допустимі докази на підтвердження факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом, апеляційний суд вважає, що ОСОБА_1 у розумінні чинних норм вказаного міжнародного правового акта, що є частиною національного законодавства України, на час вчинення адміністративного правопорушення 10.06.2023 року був водієм. 
Відтак, на переконання апеляційного суду, за вчинене ОСОБА_1 передбачене ч.1 ст.130 КУпАП адміністративне правопорушення останній підлягав накладенню адміністративного стягнення саме як водій, а не як «інша особа», як того вимагав захисник в своїй апеляційній скарзі. 
Таким чином, накладене судом першої інстанції адміністративне стягнення за вчинене ОСОБА_1 порушення Правил дорожнього руху за своїм видом та розміром узгоджується з вимогами ст.33 КУпАП, а також відповідає передбаченій ст.23 КУпАП меті стягнення - вихованню особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, та запобіганню вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами. 
Істотних порушень законодавства, що тягнуть безумовне скасування постанови суду першої інстанції, під час апеляційного розгляду справи не встановлено.
Керуючись ст.294 КУпАП, апеляційний суд 
ПОСТАНОВИВ
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_2 залишити без задоволення.
Постанову судді Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 16 січня 2024 року в цій справі щодо ОСОБА_1  залишити без змін. 
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

       Суддя                                                                 О.С. Гончар