ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 537/4551/23  Номер провадження 22-ц/814/2138/24	Головуючий у 1-й інстанції Фадєєва С.О.  Доповідач ап. інст. Лобов О. А.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 травня 2024 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючий суддя Лобов О.А.,
судді: Дорош А.І., Триголов В.М.
за участю секретаря судового засідання Коротун І.В. 
розглянув у режимі відеоконференції в м.Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 ,  ОСОБА_2 на ухвалу Крюківського районного суду м.Кременчука Полтавської області від 01 березня 2024 року (час ухвалення рішення з 10:13:57 до не зазначено; дата виготовлення повного тексту судового рішення – 04 березня 2024 року)  у справі за позовом  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Акціонерного товариства «Полтаваобленерго», третя особа ОСОБА_3 , про визнання недійсним акту про порушення, скасування рішення комісії, стягнення моральної шкоди.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, апеляційний суд

У С Т А Н О В И В:

У жовтні 2023 року ОСОБА_1 і ОСОБА_2 звернулися до суду із вказаним позовом, просили ухвалити рішення, яким визнати недійсним акт про порушення № 00006633 від 22.06.2022, складений Кременчуцькою об`єднаною філією АТ «Полтаваобленерго»; скасувати рішення засідання комісії АТ «Полтаваобленерго» про визначення обсягу та вартості не облікованої електричної енергії, оформлене протоколом № 00006633 від 09.08.2022 з розгляду акту про порушення № 00006633 від 22.06.2022; стягнути з АТ «Полтаваоблененрго» на користь  ОСОБА_2  моральну шкоду у розмірі 100 000 грн та судові витрати покласти на відповідачів. 
В обґрунтування заявлених вимог посилалися на такі обставини .
30.10.2006 між ФОП ОСОБА_1 і ВАТ «Полтаваобленерго» укладено договір про постачання електричної енергії за адресою здійснення підприємницької діяльності. У подальшому нежитлове приміщення  відчужено ОСОБА_1 . Вважає, що акт про порушення № 00006633 від 22.06.2022 є недійсним, оскільки складений без участі та відома споживача ОСОБА_1 , відсутні докази порушення ОСОБА_1 або ОСОБА_2 . ПРРЕЕ, зокрема споживання електричної енергії без приладів обліку, відсутня вина  ОСОБА_1  у крадіжці лічильника, що є підставою для скасування протоколу засідання комісії, який складений на ФОП  ОСОБА_1 , невірно здійснені нарахування за необліковану електроенергію. Позовні вимоги  ОСОБА_2  обґрунтовані тим, що відповідач безпідставно 06.06.2022, тобто у період, коли вона була ФОП, відключив електропостачання за адресою здійснення нею діяльності, що призвело до простою та неможливості виготовлення продукції, та на її ім`я представниками Кременчуцької об`єднаної філії АТ «Полтаваобленерго» складено акт про порушення № 00006633, внаслідок чого вона змушена була звертатися до електропостачальної організації та витрачати час на засідання комісії, збирання доказів для розгляду акту. 

Ухвалою Крюківського районного суду м.Кременчука Полтавської області від 01 березня 2024 року провадження у справі за позовом  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до акціонерного товариства «Полтаваобленерго», третя особа ОСОБА_3 , про визнання недійсним акту про порушення, скасування рішення комісії, стягнення моральної шкоди – закрито на підставі п.3 ч.1 ст.255 ЦПК України. 

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 і ОСОБА_2 , посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просять скасувати ухвалу суду першої інстанції, справу повернути для продовження розгляду.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначено, що, ухвалюючи рішення про закриття провадження, суд першої інстанції не врахував, що позови у справі № 524/7706/22 і у справі №537/4551/23 не є тотожніми, оскільки відрізняються за складом учасником, а саме у справі, що розглядається, учасником справи є третя особа ОСОБА_3 , співвласник нерухомого майна, щодо якого виник спір.
Судом також не враховано, що після постановлення ухвали від 12 липня 2023 року у справі № 524/7706/22 позивачі звернулися з позовом до Господарського суду Полтавської області, проте ухвалою від 01 вересня 2023 року суд повернув позов, зазначивши, що справа не підлягає розгляду в порядку господарського судочинства.
Отже, закривши провадження у справі, суд створив спір між судами про підсудність і юрисдикційну належність цього спору, що є неприпустимим. 

У відзиві АТ «Полтаваобленерго», посилаючись на необгрунтованість доводів апеляційної скарги, просить ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.
Стверджується, що судом першої інстанції правильно встановлені фактичні обставини щодо тотожності спорів в обох справах і ухвалено законне судове рішення.
Позивачі по справі помилково тлумачать норму ч.2 ст.256 ЦПК України щодо наслідків закриття провадження у справі, оскільки відповідно до вимог закону повторне звернення до суду із тотожнім спором є не допускається незалежно від підстав і наслідків вирішення першого позову – ухвалення рішення по суті чи закриття провадження. 

Апеляційний суд, перевіривши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги, дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав:
Відповідно до п.1 ч.1 ст.374, ст.375 ЦПК України апеляційний суд за результатами розгляду має право залишити судове рішення без змін, а скаргу – без задоволення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
Як вбачається з матеріалів справи, у грудні 2022 року ОСОБА_1  і ОСОБА_2  звернулися до Крюківського районного суду Кременчука Полтавської області з позовом до Акціонерного товариства «Полтаваобленерго» про визнання недійсним акту про порушення, скасування рішення комісії, стягнення моральної шкоди, просили ухвалити рішення, яким визнати недійсним акт про порушення № 00006623 від 22.06.2022, складений Кременчуцькою об`єднаною філією АТ «Полтаваобленерго», скасувати рішення засідання комісії АТ «Полтаваобленерго» про визначення обсягу та вартості необлікованої електричної енергії, стягнути з АТ «Полтаваобленерго» на користь  ОСОБА_2  моральну шкоду в розмірі 100 000 грн та покласти на відповідачів судові витрати. В обгрунтування позову у справі №524/7706/22 позивачі посилалися на те, що акт про порушення складений без участі та відома споживача ОСОБА_1 , відсутні докази порушення ОСОБА_1 або ОСОБА_2 . ПРРЕЕ, зокрема споживання електричної енергії без приладів обліку, відсутня вина ОСОБА_1 у крадіжці лічильника, що є підставою для скасування протоколу засідання комісії, невірно здійснені нарахування за необліковану електроенергію. Позовні вимоги ОСОБА_2 обґрунтовані тим, що відповідач безпідставно, у період, коли вона була ФОП, за адресою здійснення нею діяльності відключив електропостачання, що призвело до простою та неможливості виготовлення продукції, та на її ім`я представниками Кременчуцької об`єднаної філії АТ «Полтаваобленерго» складено акт про порушення № 00006633, внаслідок чого вона змушена була звертатися до електропостачальної організації та витрачати час на засідання комісії, збирання доказів для розгляду акту (а.с.156-165).
Ухвалою Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 12.07.2023 провадження у справі № 524/7706/22 за позовом  ОСОБА_1  і ОСОБА_2  за позовом до Акціонерного товариства «Полтаваобленерго» про визнання недійсним акту про порушення, скасування рішення комісії, стягнення моральної шкоди, закрито, роз`яснено позивачам, що розгляд справи віднесено до юрисдикції господарського суду. Вказана ухвала не оскаржувалася сторонами та набрала законної сили (а.с.125-131).

Закриваючи провадження у справі з підстав, визначених п.3 ч.1 ст.255 ЦПК України, суд першої інстанції виходив з того, що вже існує судове рішення, що набрало законної сили та ухвалене з приводу цивільного спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, а саме ухвала Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 12.07.2023 у справі № 524/7706/22 , тому провадження у справі підлягає закриттю відповідно до п.3 ч.1 ст. 255 ЦПК України. Відповідно до ч.2 ст. 256 ЦПК України у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги, апеляційний суд виходить з такого.
Суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами (пункт 3 частини першої статті 255 ЦПК України).
Тлумачення пункту 3 частини першої статті 255 ЦПК України свідчить, що підставою для прийняття судового рішення про закриття провадження у справі є наявність іншого судового рішення, яке набрало законної сили та яке ухвалено між тими самими сторонами, про той самий предмет та з тих самих підстав.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 червня 2019 року у справі № 320/9224/17 вказано, що: «згідно з пунктом 3 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами.
Тобто, згідно з вказаним пунктом підставою для закриття провадження у справі є, зокрема, вирішення спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав шляхом ухвалення рішення, яке набрало законної сили, або постановлення ухвали про закриття провадження у справі».
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 червня 2018 року у справі № 761/7978/15-ц зазначено, що: «необхідність застосування пункту 2 частини першої статті 205 ЦПК України зумовлена, по-перше, неприпустимістю розгляду судами тотожних спорів, в яких одночасно тотожні сторони, предмет і підстави позову, та, по-друге, властивістю судового рішення, що набрало законної сили (стаття 223 ЦПК України).
За змістом наведеної норми позови вважаються тотожними, якщо в них одночасно співпадають сторони, підстава та предмет спору. Нетотожність хоча б одного з елементів не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору. У розумінні цивільного процесуального закону предмет позову - це матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої він просить ухвалити судове рішення. У матеріальному розумінні предмет позову - це річ, щодо якої виник спір».
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 грудня 2019 року в справі № 917/1739/17 вказано, що: «предмет позову - це певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення, яка опосередковується відповідним способом захисту прав або інтересів. Підстави позову - це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу».
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 червня 2019 року в справі № 924/1473/15 зазначено, що: «підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу. Тобто зміна предмета позову означає зміну вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача, а зміна підстав позову - це зміна обставин, на яких ґрунтується вимога позивача. Одночасна зміна і предмета, і підстав позову не допускається.
Разом з тим не вважаються зміною підстав позову доповнення його новими обставинами при збереженні в ньому первісних обставин та зміна посилання на норми матеріального чи процесуального права».
Судом першої інстанції обгрунтовано встановлено, що сторони, підстави і предмет позовів у справі № 524/7706/22 і у справі №537/4551/23 є тотожніми, з цим висновком погодився і адвокат Давиденко К.С., представник позивачів у судовому засіданні.
Повернення позову господарським судом ( ухвала від 01 вересня 2023 року у справі №917/1599/23) не може бути підставою для скасування судового рішення у цій справі, оскільки позивачі на свій розсуд скористалися своїми процесуальними правами і не оскаржили ні ухвалу суду від 12 липня 2023 року (справа №524/7706/22), ні ухвалу суду від 01 вересня 2023 року (справа №917/1599/23), тому відсутні підстави стверджувати, що саме суди породили спір про підсудність цього спору.
Згідно ч.1 ст.42 ЦПК України у справах позовного провадження учасниками справи є сторони, треті особи.
Відповідно до ст.48 ЦПК України сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні особи, юридичні особи, а також Держава.
За змістом ч.1 ст.53 ЦПК України третя особа без самостійних вимог – це фізична чи юридична особа, права та обов`язки якої можуть зазнати впливу внаслідок ухвалення рішення у певному спорі.
Як зазначено вище, відповідно до п.3 ч.1 ст.255 ЦПК України вимога про тотожність спору стосується виключно сторін спору, тобто позивача і відповідача, у зв`язку з чим посилання в апеляційній скарзі на залучення у цій справі третьої особи ОСОБА_3 , співвласниці нерухомого майна, щодо якого виник спір, не спростовує правильність висновку суду про тотожність спорів в обох справах. 
Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає, що оскаржувана ухвала є законною та обґрунтованою, постановлена з дотриманням норм процесуального права, підстави для її скасування відсутні, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу - без змін.
Керуючись ст.367, п.1 ч.1 ст.374, ст.375, ст.382, ст.384 ЦПК України, апеляційний суд
у х в а л и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Ухвалу Крюківського районного суду м.Кременчука Полтавської області від 01 березня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови виготовлено 15 травня 2024 року.

Головуючий суддя                                                     О.А. Лобов 

         Судді:                                                                             А.І.Дорош

                                                                                                  В.М.Триголов