РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 травня 2024 року 
м. Рівне

Справа № 127/29299/22
Провадження № 22-ц/4815/477/24

       Рівненський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:  

       головуючого судді - Шимківа С.С.,
       суддів: -  Гордійчук С.О., Хилевича С.В., 
       секретар судового засмідання - Мороз А.В.,

учасники справи:
позивач – ОСОБА_1 ,
відповідач – ОСОБА_2 ,
представник позивача – ОСОБА_3 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу, яка подана представником ОСОБА_1  – адвокатом Дмитришиною Тетяною Іванівною на рішення Здолбунівського районного суду Рівненської області від 17 січня 2024 року (ухваленого у складі судді Саган Л.В.) у справі за позовом  ОСОБА_1 до  ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів, - 

в с т а н о в и в :

У грудні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів.
Позов обгрунтовано тим, що рішенням Здолбунівського районного суду Рівненської області від 30.06.2021 року шлюб між ним та відповідачем було розірвано.
Судовим наказом Здолбунівського районного суду Рівненської області від 14.05.2020 року з нього на користь ОСОБА_2 було стягнуто аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі частини заробітку платника аліментів але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи стягнення з 05.02.2020 року і до досягнення дитиною повноліття.
З моменту присудження аліментів становище позивача істотно змінилося, у зв`язку з погіршенням стану здоров`я через захворювання, набуті внаслідок виробничої травми, присудження аліментів на утримання матері, призупинення трудового договору, у зв`язку зі збройною агресією рф, погіршення стану здоров`я батька.
Таким чином, його фінансовий стан істотно погіршився, що є підставою для зменшення розміру аліментів.
На момент пред`явлення позову заборгованості зі сплати аліментів не має.
Просив зменшити розмір аліментів до 1/6 частки всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Рішенням Здолбунівського районного суду Рівненської області від 17 січня 2024 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів – відмовлено.
Рішення обґрунтовано тим, що суд не приймає до уваги твердження позивача про неможливість сплачувати визначений судом розмір аліментів, у зв`язку із відсутністю роботи, скрутним матеріальним становищем, оскільки позивач є працездатною особою, його бажання чи небажання працювати не є тією обставиною, яка враховується при визначенні розміру аліментів.
Позивач не позбавлений можливості працевлаштуватися, отримати постійне джерело прибутку і, як батько, зобов`язаний забезпечити достатній для дитини фізичний, духовний та соціальний розвиток. 
Також судом враховано, що інших дітей на утриманні позивач не має.
Отже, підстав для зменшення розміру аліментів судом не встановлено, а тому позов до задоволення не підлягає.
Не погоджуючись із рішенням суду ОСОБА_1 через свого представника – адвоката Дмитришину Т.І. оскаржив його в апеляційному порядку.
У поданій апеляційній скарзі зазначає, що, звертаючись до суду з позовом про зменшення розміру аліментів ОСОБА_1 посилався на зміну сімейного та матеріального стану, оскільки він, у зв`язку з виробничою травмою, втратив роботу, є інвалідом ІІІ групи та сплачує аліменти на утримання матері в розмірі 1/6 від усіх видів доходу.
Не згідний із висновками суду про те, що позивач є працездатною особою, стан його здоров`я не позбавляє можливості працювати та утримувати дитину, а його бажання чи небажання працювати не є тією обставиною, яка враховується при визначенні розміру аліментів.
Не погоджується також із твердженням суду, що утримання непрацездатної матері та допомога батьку не є обставиною для зменшення розміру аліментів, оскільки батьки мають ще одного повнолітнього та працездатного сина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який має можливість надавати матеріальну допомогу своїм батькам.
Він є інвалідом ІІІ групи, у зв`язку з виробничою травмою та сукупністю інших хвороб, тому двічі на рік має проходити стаціонарне лікування, постійно перевірятися та має протипоказання щодо помірного (значного) фізичного, динамічного та статичного навантаження (шкідливих умов праці).
З огляду на вищевикладене, не має можливості влаштуватися на роботу.
Крім того, його покликання про призупинення із ним трудового договору, у зв`язку із збройною агресією рф, всебічно досліджувалися судом першої інстанції, але у мотивувальній частині рішення суд не зазначив чому не прийняв до уваги цю обставину.
Єдиний дохід, який на даний час він отримує – це пенсія, у зв`язку з інвалідністю.
Просить суд скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким його позовні вимоги задовольнити.
Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення учасників процесу, апеляційний суд приходить до висновку про відсутність підстав для її задоволення, виходячи з наступного.
Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Здолбунівського районного суду Рівненської області від 30 червня 2021 року. 
Від спільного проживання у шлюбі мають малолітню дочку  ОСОБА_4 ,  ІНФОРМАЦІЯ_3 , що стверджується свідоцтвом про народження серії  НОМЕР_1 , виданим 23 січня 2020 року Здолбунівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції. 
Судовим наказом, виданим Здолбунівським районним судом Рівненської області від 14 травня 2020 року стягнуто із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у розмірі частки заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з 05 лютого 2020 року і до досягнення дитиною повноліття.
Вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції виходив з того, що обставини, які наводить позивач в обґрунтування та на підтвердження заявлених вимог, не є істотними й достатніми для зменшення визначеного судом розміру аліментів. 
Апеляційний суд погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.
Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Згідно ч.2 ст.51 Конституції України, батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття.
Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у СК України.
Згідно з ч.1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.
Згідно із ст.180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Відповідно до ст.181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Згідно до положень ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів, інші обставини, що мають істотне значення. 
Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. 
Частиною 1 ст.192 СК України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Враховуючи зміст ст.ст.181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.
Згідно з п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили.
Відповідно до п.17 вказаної Постанови, вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен враховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч.2 ст.182 СК України.
З аналізу зазначених правових норм вбачається, що при вирішенні питання про зменшення розміру аліментів, слід з`ясовувати чи змінилося матеріальне становище, сімейний стан та стан здоров`я сторін, і що ця зміна впливає на змогу сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі. Особа, яка сплачує аліменти - платник аліментів, вправі звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на дитину у тих випадках, коли погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я одержувача аліментів.
При цьому, суд, з урахування встановлених обставин і сукупності належних та допустимих доказів, при наявності підстав щодо неможливості сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі, може вирішити питання щодо зменшення розміру аліментів.
Із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 встановлено ІІІ групу інвалідності на строк до 01 січня 2025 року (довідка до акта МСЕК серії 12 ААТ №683507 від 13.12.2023 року).
Протипоказано помірне (значне) фізичне, динамічне і статичне навантаження, шкідливі умови праці.
Проте, покликання апелянта на те, що у зв`язку з його інвалідністю та сукупністю інших хвороб, він не має можливості влаштуватися на роботу, не приймаються судом до уваги з наступних підстав.
Питання працевлаштування осіб з інвалідністю закріплені в низці законодавчих актів, зокрема Законі № 875, Законі від 14.10.92 р. № 2694-ХІІ «Про охорону праці», окремі положення яких спрямовані на створення для таких осіб реальних можливостей продуктивно працювати і передбачають конкретні механізми їхньої реалізації. 
Крім того, особи з інвалідністю в Україні володіють не тільки усією повнотою трудових прав, але й разом із цим мають певні пільги та гарантії, встановлені трудовим законодавством України. 
       Ураховуючи викладене, позивач не позбавлений можливості працевлаштуватися на роботу з полегшеними умовами праці та отримати постійне джерело прибутку.
       Щодо доводів апеляційної скарги про те, що позивач має додаткове фінансове навантаження, у зв`язку зі стягненням аліментів на утримання непрацездатної матері та при погіршенні здоров`я батька, оскільки вони ведуть спільний побут, варто зазначити наступне.
Згідно довідки № 1338-28.28-28 від 31.07.2023 року, виданої відділом Державної реєстрації актів цивільного стану у м. Вінниці, матір позивача – ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , має ще одного повнолітнього та працездатного сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .
Крім того, вона проживає за однією адресою разом з позивачем та своїм чоловіком – ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , що стверджується довідкою № 48223 від 28.07.2023 року, виданою Департаментом адміністративних послуг Вінницької міської ради, а тому не позбавлена можливості отримувати матеріальну допомогу також від іншого свого сина ОСОБА_1 та від свого чоловіка.
Жодних доказів, відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України, в обґрунтування доводів апеляційної скарги про сплату аліментів на утримання матері, апелянтом суду не надано.
Покликання апелянта на те, що у зв`язку зі збройною агресією рф трудовий договір, який укладено між ним та ТОВ "Міжнародна торгова група "Софія" призупинено до закінчення воєнного стану в Україні, а тому єдиний дохід, який він отримує на даний час – це пенсія, у зв`язку з інвалідністю, не заслуговують на увагу з огляду на таке. 
Особливості трудових відносин працівників усіх підприємств, установ, організацій в Україні незалежно від форми власності, виду діяльності і галузевої належності, представництв іноземних суб`єктів господарської діяльності в Україні, а також осіб, які працюють за трудовим договором, укладеним з фізичними особами, у період дії воєнного стану, введеного відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану» визначає Закон України від 15.03.2022 №2136-IX «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану».
Призупинення дії трудового договору не тягне за собою припинення трудових відносин, тож працівник, з яким призупинили трудовий договір, й надалі перебуває у трудових відносинах із підприємством та має основне місце роботи.
Проте, працівники, з якими  призупинено дію трудового договору на основному місці роботи, можуть працевлаштуватися на умовах повного робочого дня як сумісники. Оскільки, відповідно до Закону №2136, призупинення дії трудового договору можливе лише у період дії воєнного стану, а тому працевлаштування на новому місці роботи можливе тільки до скасування воєнного стану. 
Тому, при працевлаштуванні працівник зобов`язаний повідомити свого нового роботодавця про наявне основне місце роботи та укласти трудовий договір тимчасово, на час до скасування воєнного стану. Згода основного роботодавця при цьому не потрібна.
Враховуючи вищевикладені обставини та вимоги СК України, можливість позивача працевлаштуватися та отримати постійне джерело прибутку, прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років, встановлений законом України "Про державний бюджет України на 2024 рік", місцевий суд дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову про зменшення розміру аліментів. 
Таким чином, судом першої інстанції було повно з`ясовано обставини справи, а саме, що достатні та законні підстави для зменшення розміру аліментів відсутні, а позивач переконливих доказів, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги не надав, тому суд дійшов висновку про правомірність такої відмови у задоволенні заявлених позовних вимог. 
Підстав для скасування ухваленого у справі судового рішення та задоволення поданої апеляційної скарги, виходячи з меж її доводів, апеляційний суд не вбачає, оскільки ці доводи правильності зробленого судом першої інстанції висновку не спростовують.
Керуючись ст.ст. 367, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, Рівненський апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу   ОСОБА_1 , яка подана його представником – адвокатом Дмитришиною Тетяною Іванівною залишити без задоволення, а рішення Здолбунівського районного суду Рівненської області від 17 січня 2024 року - без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий суддя Шимків С.С.

Судді: Гордійчук С.О.

Хилевич С.В.