П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

01 травня 2024 р.	м. Одеса	Справа № 420/17983/23	

Перша інстанція: суддя Корой С.М.,
повний текст судового рішення
складено 13.11.2023, м. Одеса

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
судді-доповідача:                                          Танасогло Т.М.,
суддів:                                                   Димерлія О.О., Крусяна А.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 13 листопада 2023 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військова частини НОМЕР_1 ) про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В :
У липні 2023 року ОСОБА_1 (позивач) звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військової частина НОМЕР_1 ), в якому просив суд:
- визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військова частина НОМЕР_1 ) Державної прикордонної служби України щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби в розмірі 25% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби;
- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 (Військова частина НОМЕР_1 ) Державної прикордонної служби України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу при звільненні з військової служби в розмірі 25% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.
В обґрунтування своїх вимог, позивач вказував, що в період з 06.11.2004 року по 27.10.2005 року проходив військову службу у Збройних силах України, у тому числі у НОМЕР_2 прикордонному загоні з 20.02.2006 року по 16.06.2023 року. Наказом від 16.06.2023 № 314-ос виконувача обов`язки начальника НОМЕР_2 прикордонного загону Державної прикордонної служби України майстра-сержанта, остання штатна посада 1 інспектора 1 категорії-інструктора кінологічного відділення відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_3 » (тип Б) звільнено в запас Збройних Сил України за підпунктом «г» пункту 3 частини 5 статті 26 Закону України «Про військової обов`язок і військову службу». Однак, станом на день прийняття наказу про його виключення зі списків особового складу НОМЕР_2 прикордонним загоном не проведено з ОСОБА_1 розрахунків щодо виплати одноразової допомоги при звільненні в розмірі 25% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, що передбачена Законом України «Про соціальний і правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей». У добровільному порядку, за зверненням ОСОБА_1 , відповідач відмовився виплачувати передбачену законом одноразову допомогу при звільненні, що за твердженнями позивача є протиправним, оскільки його було звільнено з підстави, яка передбачає виплату такої одноразової грошової допомоги у відповідному розмірі та він має необхідну вислугу, адже на день звільнення відповідно до наказу від 16.06.2023 № 314-ос, вислуга років позивача становить: календарна військова 18 років 03 місяця 18 днів, пільгова військова - 08 років 07 місяців 26 днів; всього військова - 26 років 11 місяця 14 днів.
Відповідач проти позову заперечував, мотивуючи відсутністю передбачених нормами чинного законодавства підстав для здійснення виплати позивачу одноразової грошової допомоги при звільненні, оскільки причини (обставини) звільнення ОСОБА_1 з військової служби не передбачено у Переліку сімейних обставин та інших поважних причин, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 червня 2013 року № 413, тому позивач не набуває права на отримання одноразової грошової допомоги при звільненні. Відповідач вказував також про безпідставність посилань позивача у позовній заяві на Положення про проходження військової служби у Збройних Силах України, так як ці акти на військові частини Державної прикордонної служби України не поширюються у зв`язку з тим, що вони до складу Збройних Сил України не входять. 
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 13 листопада 2023 року, адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено.
Не погодившись з ухваленим  судом першої інстанції рішенням, відповідач подав на зазначене судове рішення апеляційну скаргу, у якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення Одеського окружного адміністративного суду від 13.11.2023р. у цій справі та прийняти нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити у повному обсязі.
Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги військова частина НОМЕР_1 зазначає, що абз.2 п.2 ст.15 Закону №2011-ХІІ передбачено обов`язкові умови для набуття права на нарахування та виплату одноразової грошової допомоги при звільненні, серед яких: наявність сімейних обставин або інших поважних причин, що визначені в Постанові №413 від 12.06.2013, наявність календарної вислуги 10 років і більше. Скаржник зауважує, що Постанова №413 від 12.06.2013 - є нормативно-правовим актом на реалізацію банкетної норми, визначеної абз.2 п.2 ст.15 Закону №2011-ХІІ. При цьому, Закон №2232-ХІІ не регулює питання грошових виплат військовослужбовцям, а тільки здійснює правове рулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби. Тому, як вважає відповідач у справі, твердження суду першої інстанції щодо тощо, що Закон №2232-ХІІ має вищу юридичну силу над Постановою №413 є безпідставним, адже у статті 15 Закону №2011-ХІІ, який безпосередньо регулює питання грошового забезпечення, у тому числі одноразової грошової допомоги при звільненні визначено, що сімейні обставини або інші поважні причини визначені постановою КМУ. Невнесення до Постанови №413 Кабінетом Міністрів України змін щодо розширення переліку сімейних обставин або інших поважних причин не може бути відповідальністю відповідача, оскільки останній діяв на підставі і в межах норм чинного законодавства. З огляду на викладене, скаржник вважає, що у суду першої інстанції були відсутні підстави для задоволення цього позову.
Від позивача надійшов відзив на апеляційну скарги, у якому просить відмовити у вимогах апелянта та залишити рішення суду першої інстанції без змін, загалом мотивуючи тим, що відповідно до норм чинного законодавства у сфері регулювання спірних правовідносин, зокрема абз.2 п.2 ст.15 Закону №2011-ХІІ, п.10 Постанови КМУ №393 від 17.07.1992р., враховуючи також правову позицію Верховного Суду викладену зокрема у постановах від 21.01.2021 у справі №380/2427/20, від 24.11.2020р. у справі №822/3008/17, від 11.04.2017 у справі №806/2104/17, він, як військовослужбовець, що звільнений з військової служби через сімейні обставини, за наявності вислуги, яка перевищує 10 років, має право на одноразову грошову допомогу, передбачену абз. 2 п. 2 ст. 15 Закону №2011-ХІІ у розмірі 25% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби позивача, про що вірного висновку у своєму рішенні дійшов суд першої інстанції. Посилання ж відповідача на Постанову №413, на думку позивача є безпідставним, оскільки Закон має вищу юридичну силу, аніж постанова КМУ.
Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до ст.311 КАС України справу розглянуто в порядку письмового провадження на підставі наявних у ній документів.
Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Як встановив суд першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, позивач – ОСОБА_1 в період з 05.11.2004 року по 27.10.2005 року проходив військову службу у Збройних силах України, у тому числі у НОМЕР_2 прикордонному загоні з 20.02.2006 року по 16.06.2023 року (а.с.19, 36).
Відповідно до витягу з наказу начальника НОМЕР_2 прикордонного загону Державної прикордонної служби України № 314-ОС від 16.06.2023 року майстра-сержанта ОСОБА_1 (П-030052), інспектора прикордонної служби І категорії-інструктора кінологічного відділення відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_3 » (тип Б), звільненого в запас Збройних Сил України за підпунктом «г» (через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовець не висловив бажання продовжувати військову службу): у зв`язку необхідністю здійснення постійного догляду за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка), що підтверджується відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я) пункту 3 частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» з 16 червня 2023 року виключено із списків особового складу та всіх видів забезпечення (а.с.15).
У наказі вказано, що вислуга років позивача станом на 16.06.2023 року становить:
- календарна - 18 років 03 місяці 18 днів;
- пільгова - 08 років 07 місяців 26 днів;
- всього - 26 років 11 місяців 14 днів.
Також, суд першої інстанції з позову встановив, що 19 червня 2023 року позивач звернувся до командира Військової частини НОМЕР_1 , Адміністрації Державної прикордонної служби України із заявою, в якої просив нарахувати та виплатити одноразову грошову допомогу у розмірі 25% місячного грошового забезпечення за кожний повний рік служби, відповідно до частини 2 статті 15 Закону України «Про соціальний і правовий військовослужбовців та членів їх сімей».
У відповідь на вказану заяву відповідачем складено листа від 05.07.2023 за № 11/С-87-88, в якому зазначено, що причини (обставини) звільнення ОСОБА_1 з військової служби немає у Переліку сімейних обставин та інших поважних причин, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 червня 2013 року № 413, тому не набуваєте права на отримання одноразової грошової допомоги при звільнені.
Вважаючи бездіяльність відповідача яка виразилась у не нарахуванні та невиплаті ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби в розмірі 25% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби протиправною, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що позивач, як військовослужбовець, який звільнений з військової служби через сімейні обставини або інші поважні причини за наявності вислуги років: календарна - 18 років 03 місяці 18 днів; пільгова - 08 років 07 місяців 26 днів; 26 років 11 місяців 14 днів (тобто умова про наявність 10 і більше років вислуги у даному випадку дотримана), має повноцінне право на одноразову грошову допомогу, передбачену абз. 2 п. 2 ст. 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
Відтак, суд першої інстанції вказав про безпідставність не виплати відповідачем при звільненні позивача з військової служби та проведенні з ним повного розрахунку грошового забезпечення, одноразової грошової допомогу при звільненні, передбаченої абзацом 2 частини 2 статті 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам та обґрунтованості висновків суду першої інстанції, апеляційний суд виходить з наступного.
У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи відповідають вони встановленим ч. 2 ст. 2 КАС України вимогам.
Згідно з ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни здійснюється Законом України "Про військовий обов`язок і військову службу" (надалі - Закон №2232- XII).
Відповідно до ч. 2 ст. 2 Закону №2232-XII, порядок проходження громадянами України військової служби, їх права та обов`язки визначаються цим Законом, відповідними положеннями про проходження військової служби громадянами України, які затверджуються Президентом України, та іншими нормативно - правовими актами.
Відповідно до пп. "г" п.3 ч.5 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» контракт припиняється (розривається), а військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом, звільняються з військової служби на підставах: під час проведення мобілізації та дії воєнного стану (через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу): у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка), що підтверджується відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я.
Як визначено ч. 3 ст. 25 Закону України від 03.04.2003 №661-IV "Про Державну прикордонну службу України", Військовослужбовці Державної прикордонної служби України користуються правовими і соціальними гарантіями відповідно до Закону України "Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", цього Закону, інших актів законодавства.
Частинами 1, 2 статті 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" № 211-ХІІ від 20.12.1991 (далі- Закон № 2011-ХІІ) визначено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів. 
До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Відповідно до абз.2 п.2 ст. 15 Закону № 2011-ХІІ (в редакції, чинній на дату прийняття наказу №314-ОС від 16.06.2023 року), військовослужбовцям при звільненні з військової служби за власним бажанням, через сімейні обставини або інші поважні причини, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України, які мають вислугу 10 років і більше виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.
Аналогічним чином у абз.4 пункту 10 Постанови Кабінету Міністрів України "Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським та членам їхніх сімей" № 393 від 17.07.1992 передбачено, що військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, поліцейським, співробітникам Служби судової охорони, особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції, Державної кримінально-виконавчої служби, особам начальницького складу Національного антикорупційного бюро, особам із спеціальними званнями Бюро економічної безпеки.
Відповідно до статті 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", пункту 3 постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року №704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб", наказом Міністерства внутрішніх справ України №558 від 25.06.2018 затверджено Інструкцію про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Державної прикордонної служби України (надалі - Інструкція №558), що й визначає порядок та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям, які проходять військову службу в органах Державної прикордонної служби України.
Пунктом 2 глави 9 розділу V Інструкції № 558 передбачено, що військовослужбовцям при звільненні з військової служби за власним бажанням, через сімейні обставини та інші поважні причини, визначені Переліком сімейних обставин та інших поважних причин, що можуть бути підставою для звільнення громадян з військової служби та із служби осіб рядового і начальницького складу, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 червня 2013 року № 413, які мають вислугу 10 років і більше, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.
Судова колегія відзначає, що підстави і порядок звільнення військовослужбовця з військової служби визначається Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу», а соціальні гарантії закріплено в Законі України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», яким й встановлено випадки коли військовослужбовець набуває право на отримання одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби.
З огляду на приведені вище норми, військовослужбовець, який звільнений з військової служби через сімейні обставини або інші поважні причини, та який має вислугу 10 років і більше, має право на виплату одноразової грошової допомоги в розмірі 25% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, передбачену абз.2 п.2 ст.5 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
Оцінюючи доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції звертає увагу, що позивач був звільнений за підпунктом "г" п. 3 ч. 5 ст. 26 ЗУ "Про військовий обов`язок і військову службу", а саме – через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовець не висловив бажання продовжувати військову службу): у зв`язку необхідністю здійснення постійного догляду за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка), що підтверджується відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я; та при цьому 
Також, матеріалами справи підтверджується наявність у ОСОБА_1 на день звільнення вислуги років більше 26 календарних років, тобто достатньої вислуги років для отримання одноразової грошової допомоги при звільненні, передбаченої абз.2 п.2 ст.15 Закону №2011-ХІІ.
Стосовно твердження скаржника, що для набуття права на нарахування та виплату одноразової грошової допомоги при звільненні необхідно, щоб такі причини для звільнення як - сімейних обставин або інших поважних причин (пп. «г» п.3 ч.5 ст.26 Закону №2232-ХІІ), були визначені Постановою №413 від 12.06.2013р. Однак, указані причини звільнення, у зв`язку із якими й був звільнений позивач, у переліку таких обставин у Постанові №413 відсутні, суд апеляційної інстанції вказує наступне.
Згідно "Переліку сімейних обставин та інших поважних причин, що можуть бути підставою для звільнення громадян з військової служби та із служби осіб рядового і начальницького складу", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.06.2013 року №413, військовослужбовці, крім військовослужбовців строкової військової служби, та особи рядового і начальницького складу на їх прохання можуть бути звільнені з військової служби та із служби осіб рядового і начальницького складу через такі сімейні обставини та інші поважні причини: виховання матір`ю (батьком) - військовослужбовцем, особою рядового чи начальницького складу, яка (який) не перебуває у шлюбі, дитини або кількох дітей, що з нею (з ним) проживають, без батька (матері); утримання матір`ю (батьком) - військовослужбовцем, особою рядового чи начальницького складу, яка (який) не перебуває у шлюбі, повнолітньої дочки, сина віком до 23 років, якщо вона (він) є інвалідом I чи II групи або продовжує навчання (студенти, курсанти, слухачі (крім курсантів і слухачів військових навчальних закладів), стажисти вищого навчального закладу) і у зв`язку з цим потребує матеріальної допомоги матері (батька); укладення шлюбу військовослужбовцем, особою рядового чи начальницького складу із громадянкою (громадянином) України, іноземцем або особою без громадянства, що постійно проживає за межами України; хвороба військовослужбовця, особи рядового чи начальницького складу або члена його сім`ї, якщо така хвороба згідно з висновком лікарської або лікарсько-експертної комісії перешкоджає військовослужбовцю або особі рядового чи начальницького складу проходити службу в даній місцевості чи проживати в ній членові його сім`ї, у разі відсутності можливості переміщення (переведення) до іншої місцевості; необхідність постійного стороннього догляду за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка), що підтверджується відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії для осіб віком понад 18 років чи лікарсько-консультативної комісії для осіб до 18 років; наявність у військовослужбовця, особи рядового чи начальницького складу трьох і більше дітей; неможливість призначення одного з військовослужбовців, осіб рядового чи начальницького складу, які перебувають у шлюбі, в межах одного населеного пункту (гарнізону) в разі переміщення (переведення) дружини (чоловіка) на нове місце служби до іншого населеного пункту (гарнізону); довгострокове відрядження за кордон дружини (чоловіка) військовослужбовця, особи рядового і начальницького складу.
Разом з цим, пункт 3 частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» доповнено підпунктом "г" згідно із Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо звільнення від військової служби деяких категорій громадян» №2169-IX від 01.04.2022 року, яким таку сімейну обставину передбачено (абз.4 пп. "г" п. 3 ч. 5 ст. 26 вказаного Закону). 
При цьому, як ґрунтовно відзначив суд першої інстанції, Закон України має вищу юридичну силу, ніж постанова Кабінету Міністрів України. 
Зі змісту Пояснювальної записки до проекту Закону України "Про внесення змін до деяких законів України щодо звільнення від військової служби деяких категорій громадян" слідує, що метою внесення даних змін до Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" є забезпечення принципу охорони дитинства і материнства шляхом встановлення додаткових підстав для звільнення з військової служби та відстрочки від мобілізації під час воєнного стану та особливого періоду. Саме з цією метою були внесені зміни до Закону, зокрема щодо підстав для звільнення з військової служби під час воєнного стану.
Відтак, перелік сімейних обставин та інших поважних причин, які є підставою для звільнення військовослужбовця з військової служби протягом дії воєнного стану (якщо військовослужбовець не висловив бажання продовжувати військову службу), визначений безпосередньо пп."г" п.3 ч.5 ст.26 Закону № 2232-XII, до яких, з-поміж іншого, належить обставина здійснення постійного догляду за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка), що підтверджується відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я.
Отже, відсутність такої обставини у постанові Кабінету Міністрів України від 12.06.2013 р. № 413 "Про затвердження переліку сімейних обставин та інших поважних причин, що можуть бути підставою для звільнення громадян з військової служби та із служби осіб рядового і начальницького складу" за наявності її в Законі № 2232-XII не є підставою для позбавлення позивача права на отримання одноразової грошової допомоги при звільненні, гарантованої йому Законом, як вищим в ієрархії нормативно-правових актів законодавчим актом, аніж постанова Кабінету Міністрів України, про що вірно було зауважено судом першої інстанції.
Окремо, колегія суддів звертає увагу, що статтею 15 Закону № 2011-ХІІ також чітко передбачені випадки, коли одноразова грошова допомога, встановлена цим пунктом, не виплачується військовослужбовцям у разі їх звільнення з військової служби. Таких випадків під час розгляду справи не встановлено. 
Підсумовуючи усе викладене вище у сукупності, виходячи з обставин даної справи та відповідних норм матеріального права, якими врегульовано спірні правовідносини, апеляційний суд вважає, що позивач, як військовослужбовець, що звільнений з військової служби через сімейні обставини або інші поважні причини (у зв`язку необхідністю здійснення постійного догляду за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка) – пп. «г» п.3 ч.5 ст.26 Закону №2232-ХІІ) при наявності більше 10 років вислуги (календарна - 18 років 03 місяці 18 днів; пільгова - 08 років 07 місяців 26 днів; 26 років 11 місяців 14 днів), - має повноцінне право на одноразову грошову допомогу, передбачену абз. 2 п. 2ст. 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
Оскільки відповідачем не було здійснено нарахування та виплати позивачу такої грошової допомоги, станом на час звільнення, що як встановлено за наслідками апеляційного перегляду справи не є правомірним, колегія суддів вважає правильним та погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .
Інші та загалом доводи апеляційної скарги є несуттєвими, не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства, яке регулює спірні правовідносини, встановлених обставин справи та висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, зводяться лиш до переоцінки встановлених судом обставин справи та його висновків.
В свою чергу, установлені під час розгляду даної справи фактичні обставини та зроблені судом апеляційної інстанції висновки у повному обсязі спростовують наведені відповідачем в апеляційній скарзі доводи.
Оцінюючи позицію апелянта, колегія суддів вважає, що обставини, наведені в апеляційній скарзі, були ретельно перевірені та проаналізовані судом першої інстанції та їм була надана належна правова оцінка. Жодних нових аргументів, які б доводили порушення судом першої інстанції норм матеріального або процесуального права при винесенні оскаржуваного рішення, у апеляційній скарзі не зазначено.
Сторонами суду не наведено інших специфічних, доречних та важливих аргументів, які суд зобов`язаний оцінити, виконуючи свої зобов`язання щодо пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
За вказаного, судове рішення відповідає зазначеним вимогам ст. 242 КАС України.
Колегія суддів підтверджує, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та ухвалено рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим підстави для його скасування відсутні.
Апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Керуючись ст. ст. 241-243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 326, 328 КАС України, апеляційний суд, –

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 – залишити без задоволення.
Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 13 листопада 2023 року у справі № 420/17983/23 - залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Суддя-доповідач 		Т.М. Танасогло	
Судді	  	А.В. Крусян   О.О. Димерлій