Постанова
Іменем України
16 травня 2024 року
м. Київ
справа № 939/477/23
провадження № 51-7115км23
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду (далі - Суд, колегія суддів) у складі:
головуючої                                                  ОСОБА_1 ,
суддів                                                            ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , 
за участю:
секретаря судового засідання        ОСОБА_4 ,
прокурора                                           ОСОБА_5 ,
засудженого                                       ОСОБА_6 (у режимі відеоконференції),
захисників                                            ОСОБА_7 (у режимі відеоконференції)          
                                                               та ОСОБА_8 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах засудженого ОСОБА_6 на вирок Бородянського районного суду Київської області від 17 березня 2023 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 18 жовтня 2023 року в кримінальному провадженні № 12023111050000008 за обвинуваченням 
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , згідно зі ст. 89 КК України раніше не судимого,
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 289, ч. 4 ст. 185 КК України.
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
1.       За вироком Бородянського районного суду Київської області від 17 березня 2023 року ОСОБА_6 засуджено за: ч. 2 ст. 289 КК України - на 5 років позбавлення волі, ч. 4 ст. 185 КК України - на 5 років позбавлення волі. На підставі ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом часткового складання покарань призначено ОСОБА_6 остаточне покарання - 5 років 1 місяць позбавлення волі.
2.       Ухвалою Київського апеляційного суду від 18 жовтня 2023 року зазначений вирок щодо ОСОБА_6 залишено без змін.
3.       Згідно з вироком  ОСОБА_6 засуджено за те, що він під час проходження військової служби 02 січня 2023 року близько 01:00, перебуваючи за місцем тимчасової дислокації військової частини НОМЕР_1 в Бучанському районі Київської області (в межах територіальної юрисдикції Бородянського районного суду), діючи умисно, з корисливих мотивів, через незачинені двері зайшов до кімнати відпочинку, де спав потерпілий ОСОБА_9 , та таємно викрав гаманець останнього з грошовими коштами у сумі 2 900,00 грн, а також таємно заволодів ключами від його автомобіля, які знаходились на тумбочці поруч із ліжком потерпілого. Далі за допомогою цих ключів ОСОБА_6 відчинив двері автомобіля, який був припаркований поряд із розташуванням військової частини, запустив двигун, встановивши контроль над транспортним засобом, і поїхав із місця вчинення кримінального правопорушення в обраному ним напрямку. Таким чином ОСОБА_6 незаконно заволодів належним ОСОБА_9 автомобілем марки "Volkswagen" моделі "Passat В5", державний реєстраційний номер   НОМЕР_2 (Республіка Польща), вартістю 183 550,00 грн.
Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала
4.       У касаційній скарзі захисник ОСОБА_7 просить вирок та ухвалу щодо ОСОБА_6 змінити та пом`якшити призначене йому покарання. Зазначає, що під час обрання ОСОБА_6 покарання суди попередніх інстанцій не повною мірою врахували ступінь тяжкості вчинених ним кримінальних правопорушень та його особу, обставини, що пом`якшують покарання, зокрема: щире каяття, активне сприяння розкриттю злочинів та їх вчинення внаслідок збігу тяжких сімейних і особистих обставин. Вважає, що є підстави для застосування ст. 69 КК України і призначення ОСОБА_6 більш м`якого покарання, ніж передбачено законом за вчинені ним злочини. Посилаючись на практику Європейського суду з прав людини, стверджує, що ОСОБА_6 не отримав належного захисту та справедливого судового розглядуйого справи, що призвело до призначення йому надмірно суворого покарання.
 
Позиції інших учасників судового провадження
5.       У засіданні суду касаційної інстанції засуджений ОСОБА_6 та в його інтересах захисники ОСОБА_8 і ОСОБА_7 підтримали касаційну скаргу останнього  та просили її задовольнити.
6.       Прокурор заперечив проти задоволення касаційної скарги.
Мотиви Суду
7.       Заслухавши суддю-доповідача, з`ясувавши думки учасників судового провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що скарга задоволенню не підлягає з огляду на таке.
8.       Згідно з ч. 1 ст. 438 КПК України підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є лише: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність; невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого. 
9.       Відповідно до вимог ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. 
10.   Обґрунтованість засудження та правильність кваліфікації дій ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 289, ч. 4 ст. 185 КК України у касаційній скарзі не заперечуються.
11.   Як зазначено в ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
12.   Відповідно до вимог ч. 2 ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів.
13.   Під час обрання ОСОБА_6 виду й міри покарання судами було враховано ступінь тяжкості кожного із вчинених ним кримінальних правопорушень, які є тяжкими, обставини та наслідки їх вчинення, особу обвинуваченого, який відповідно до ст. 89 КК України судимостей не має, є військовослужбовцем Збройних Сил України, характеризується за місцем служби переважно негативно, має трьох неповнолітніх дітей. Обставинами, що пом`якшують покарання, суди визнали щире каяття ОСОБА_6 та добровільне часткове відшкодування ним збитків. З огляду на зазначене суд першої інстанції, з яким також погодився апеляційний суд, визнав за необхідне не призначати засудженому  за ч. 2 ст. 289 КК України додаткове покарання у виді конфіскації майна. Обставин, які б обтяжували ОСОБА_6 покарання, судами встановлено не було.
14.   З приводу доводів у касаційній скарзі захисника щодо вчинення злочинів засудженим у стані сильного душевного хвилювання, то вони є непереконливими. Сильним душевним хвилюванням (фізіологічним афектом) є раптовий емоційний стан, викликаний поведінкою потерпілого, що протікає швидко та бурхливо і певною мірою знижує здатність особи усвідомлювати свої дії та керувати ними. За викладеними у вироку обставинами справи, які суд визнав доведеними, фізичного та психологічного насильства, яке б могло викликати у ОСОБА_6 стан сильного душевного хвилювання, встановлено не було, як і ознак такого стану, таких як раптовість та бурхливий перебіг. Навпаки, обставини справи свідчать про послідовний та цілеспрямований характер дій засудженого. Також матеріали справи не містять даних про збіг тяжких сімейних та особистих обставин, які б могли спровокувати дії ОСОБА_6 , що є предметом кримінально-правової оцінки у цьому кримінальному провадженні.
15.   Як повідомив сам ОСОБА_6 під час допиту в суді першої інстанції, перебуваючи у пункті дислокації військової частини, він вживав алкогольні напої 01 січня 2023 року і сильно сп`янів, після чого на ґрунті ревнощів вирішив поїхати додому в м. Пирятин для з`ясування стосунків із дружиною. Для цього, коли його товариш по службі ОСОБА_9 ліг спати в кімнаті відпочинку, викрав ключі від автомобіля останнього та його гаманець з грошима. Дорогою він потрапив у ДТП і був затриманий.
16.    Оскільки у судовому засіданні суду першої інстанції ОСОБА_6 у присутності захисника ОСОБА_10 свою винуватість у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень визнав повністю, щиро розкаявся і розповів про обставини вчиненого так, як їх наведено у вироку, суд відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому судом з`ясовано, чи правильно розуміють учасники процесу зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснено, що в такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку. З таким порядком дослідження доказів усі учасники судового провадження погодились.
17.   Захисник ОСОБА_10 , який здійснював представництво інтересів ОСОБА_6 від моменту його затримання 28 лютого 2023 року і під час провадження у суді першої інстанції, також подавав апеляційну скаргу на вирок щодо нього. До цього, у ході досудового розслідування, після роз`яснення слідчим ОСОБА_6 як підозрюваному права на захист останній виявив бажання захищати свої права самостійно, хоча запобіжний захід для нього на той час не обирався, а з 13 січня 2023 року ухвалою слідчого судді до нього було застосовано домашній арешт у нічний час, що не позбавляло його права звернутися за правовою допомогою. На стадії апеляційного перегляду до участі у справі долучився захисник ОСОБА_7 , який подав доповнення до апеляційної скарги захисника ОСОБА_10 і брав участь разом із обвинуваченим у засіданні суду апеляційної інстанції. 
18.   Відтак колегія суддів касаційного суду не вбачає перешкод у реалізації ОСОБА_6 права на захист. А стосовно ефективності отриманого ним правового захисту зауважує, що вона не є тотожною досягненню за результатами судового розгляду бажаного для обвинуваченого результату, а полягає в наданні йому належних і достатніх можливостей із використанням власних процесуальних прав та кваліфікованої юридичної допомоги, яка в передбачених законом випадках є обов`язковою, захищатися від обвинувачення у передбачений законом спосіб. Подальша незгода обвинуваченого з раніше обраними та узгодженими з адвокатом позицією і тактикою захисту не свідчить про його неефективність. До того ж, доводи у касаційній скарзі в цій частині, як і щодо порушення права ОСОБА_6 на справедливий судовий розгляд, не аргументовані, а зводяться виключно до посилання на ряд рішень Європейського суду з прав людини з вибірковим цитуванням деяких із них без оцінки їх релевантності обставинам цього кримінального провадження.
19.   З огляду на конкретні обставини вчинених ОСОБА_6 кримінальних правопорушень підстави для застосування положень ст. 69 КК України при призначенні йому покарання, навіть з урахуванням позитивних характеристик за місцем проживання і тримання під вартою, відсутні. Адже призначення більш м`якого покарання, ніж передбачено законом за вчинений злочин, може мати місце у разі встановлення судом наявності кількох (щонайменше двох) пом`якшуючих обставин, які водночас істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінально - караного діяння. Водночас вчинення військовослужбовцем злочинів в умовах воєнного стану підриває авторитет Збройних Сил України, створює в очах громадськості та військового колективу негативне враження безладдя і некерованості, дезорганізує суспільство, відтак має отримати відповідну правову оцінку, щоб запобігти формуванню уявлення про безкарність протиправних дій в армії.
20.   Наведені у касаційній скарзі доводи, які, на думку захисника засудженого, є підставою для застосування положень ст. 69 КК України, були судам відомі та правильно оцінені ними під час обрання виду й міри покарання ОСОБА_6 . За кожне із вчинених кримінальних правопорушень останньому призначено мінімальне покарання, а остаточне визначено з урахуванням вимог ст. 70 КК України шляхом часткового складання призначених покарань. Таке покарання відповідає загальним засадам його призначення, принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації, є необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, вважати його надмірно суворим підстав не вбачається. 
21.   Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону та неправильності застосування закону України про кримінальну відповідальність при постановленні оскаржених судових рішень колегією суддів касаційного суду не встановлено.
22.   На підставі вищенаведеного Суд дійшов висновку, що касаційна скарга захисника ОСОБА_7 не підлягає задоволенню, а вирок та ухвалу стосовно ОСОБА_6 слід залишити без зміни.
 
Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК України, колегія суддів 
ухвалила:
Вирок Бородянського районного суду Київської області від 17 березня 2023 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 18 жовтня 2023 року щодо ОСОБА_6 залишити без зміни, а касаційну скаргу захисника ОСОБА_7 - без задоволення. 
Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Судді:

ОСОБА_1                                     ОСОБА_2                                   ОСОБА_3