УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
02 квітня 2024 року
м. Київ
 
справа № 619/3051/17
провадження № 61-4198ск24
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Тітова М. Ю. (суддя-доповідач), Зайцева А. Ю., Коротенка Є. В., розглянувши касаційну скаргу  ОСОБА_1 на ухвалу Дергачівського районного суду Харківської області від 04 грудня 2023 року та постанову Харківського апеляційного суду від 06 березня 2024 року в справі за скаргою ОСОБА_1 на дії/бездіяльність органу примусового виконання, заінтересовані особи: Дергачівський відділ державної виконавчої служби у Харківському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, ОСОБА_2 ,
ВСТАНОВИВ:
У жовтні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою, у якій просив: визнати неправомірною бездіяльність головного державного виконавця Дергачівського відділу державної виконавчої служби у Харківському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Стадніченко Т. О. (далі - головний державний виконавець Дергачівського ВДВС у Харківському районі Харківської області Східного МУ МЮ Стадніченко Т. О.) у виконавчому провадженні № НОМЕР_1, яка полягає у невиконанні всіх виконавчих дій, передбачених частинами першою-четвертою статті 64-1 Закону України «Про виконавче провадження», з метою забезпечення боржником побачень стягувача з дитиною в порядку, встановленому рішенням суду, у період з дня надходження оригіналу виконавчого документа до 12 липня 2023 року; зобов'язати уповноважену особу Дергачівського ВДВС у Харківському районі Харківської області Східного МУ МЮ у виконавчому провадженні № НОМЕР_1 вчинити дії, передбачені частинами першою-четвертою статті 64-1 Закону України «Про виконавче провадження», з метою забезпечення боржником побачень стягувача з дитиною в порядку, встановленому рішенням суду.
Скаргу заявникобґрунтовував тим, що у період з 15 листопада 2022 року (дата отримання державною виконавчою службою оригіналу виконавчого листа № 619/3051/17 після відновлення виконавчого провадження НОМЕР_1) по 12 липня 2023 року державним виконавцем не було вчинено всіхвиконавчих дій, передбачених частинами першою-четвертою статті 64-1 Закону України «Про виконавче провадження», з метою забезпечення боржником побачень стягувача з дитиною в порядку, встановленому рішенням суду. Вказував, що у зазначений період 113 разів не було здійснено перевірку виконаннясудового рішення боржником у виконавчому провадженні. Тобто вчинена умисна систематична бездіяльність з боку державного виконавця, яка тривала майже вісім місяців.
Ухвалою Дергачівського районного суду Харківської області від 04 грудня 2023 року, залишеною без змін постановою Харківського апеляційного суду від 06 березня 2024 року, в задоволенні скарги відмовлено.
23 березня 2024 року ОСОБА_1 через підсистему «Електронний суд» надіслав до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій просить ухвалу Дергачівського районного суду Харківської області від 04 грудня 2023 року та постанову Харківського апеляційного суду від 06 березня 2024 року скасувати й ухвалити нове рішення, яким задовольнити його скаргу в частині визнання неправомірною бездіяльності державного виконавця.
Вимоги касаційної скарги ОСОБА_1 обґрунтовує неправильним застосуванням судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, зокрема, вказує на недослідження судами доказів, невідповідність висновків судів фактичним обставинам справи, безпідставне врахування апеляційним судом відзиву, поданого державним виконавцем. Крім того, заявник зазначає про неврахування апеляційним судом практики Верховного Суду та Європейського суду з прав людини у подібних правовідносинах.
Перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов такого висновку.
Відповідно до частини другої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
За змістом частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.
Суди встановили, що на виконанні Дергачівського ВДВС у Харківському районі Харківської області Східного МУ МЮ перебуває виконавчий лист № 619/3051/17 від 14 серпня 2018 року, виданий Дергачівським районним судом Харківської області про усунення перешкоди  ОСОБА_1 та визначення йому днів для участі у вихованні та спілкуванні з його малолітнім сином    ОСОБА_3 ,   ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме: кожного вівторка та четверга кожного тижня з 17 год 00 хв до 19 год 00 хв, без присутності матері; кожної суботи та неділі кожного другого та четвертого тижня місяця з 10 год 00 хв до 18 год 00 хв без присутності матері.
Ухвалою Дергачівського районного суду Харківської області від 25 листопада 2021 року в справі № 619/3051/17 визнано неправомірною бездіяльність щодо невідновлення виконавчого провадження № НОМЕР_1 та зобов`язано державного виконавця Дергачівського ВДВС у Харківському районі Харківської області відновити зазначене виконавче провадження.
24 грудня 2021 року державним виконавцем Дергачівського ВДВС у Харківському районі Харківської області Стадніченко Т. О. була винесена постанова про відновлення виконавчого провадження № НОМЕР_1. Вказана постанова була надіслана сторонам виконавчого провадження та до Дергачівського районного суду Харківської області.
18 січня 2022 року до Дергачівського ВДВС у Харківському районі Харківської області надійшло повідомлення Дергачівського районного суду Харківської області про те, що цивільну справу № 619/3051/17 за позовом ОСОБА_1 до  ОСОБА_2 та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання способу участі у вихованні та спілкуванні з дитиною ухвалою Харківського апеляційного суду від 03 листопада 2021 року було витребувано для розгляду апеляційної скарги на ухвалу від 28 жовтня 2021 року (провадження № 2-р/619/7/21).
17 листопада 2021 цивільну справу № 619/3051/17 було направлено до Харківського апеляційного суду (вих. № 619/3051/17/26226/2021 від 17 листопада 2021 року).
Оригінал виконавчого листа № 619/3051/17 від 14 серпня 2018 року разом з заявою ОСОБА_1 від 10 листопада 2022 року про проведення виконавчих дій відповідно до статті 64-1 Закону України «Про виконавче провадження» у відновленому виконавчому провадженні № НОМЕР_1 отримано Дергачівським ВДВС у Харківському районі Харківської області 15 листопада 2022 року.
Державним виконавцем було повідомлено суд про те, що на момент надходження виконавчого документа з метою збереження життя і здоров'я працівників було запроваджено дистанційну роботу відділу по лютий 2023 року.
Також суди встановили, що 24 квітня 2022 року на адресу Дергачівського ВДВС у Харківському районі Харківської області надійшла заява від боржника ОСОБА_2 , у якій остання повідомила, що у зв`язку зі збройною агресією Російської Федерації проти України та систематичними жорстокими обстрілами м. Харкова та сусідніх населених пунктів, в тому числі смт Мала Данилівка, за рекомендацією ОСОБА_1 вона разом з дитиною була евакуйована до Німеччини.
02 грудня 2022 року, 08 лютого 2023 року, 19 травня 2023 року, 26 червня 2023 року, 24 листопада 2023 року державним виконавцем було направлено електронний запит до Державної прикордонної служби України щодо перетину боржником державного кордону. Згідно з відповіддю дані щодо перетину ОСОБА_2 державного кордону відсутні.
13 квітня 2023 року Дергачівським ВДВС у Харківському районі Харківської області на електронну адресу боржника  ІНФОРМАЦІЯ_2  було надіслано вимогу державного виконавця про надання інформації щодо фактичного місця перебування та реєстрації.
Крім того, на відомі відділу електронні адреси боржника ІНФОРМАЦІЯ_2. ІНФОРМАЦІЯ_2  було надіслано запит про місце знаходження боржника та сина ОСОБА_3 .
ІНФОРМАЦІЯ_3 на адресу боржника: АДРЕСА_1 , рекомендованою кореспонденцією було надіслано виклик державного виконавця. Проте направлена кореспонденція була повернута до відділу державної виконавчої служби у зв'язку з закінченням терміну зберігання.
27 червня 2023 державним виконавцем було направлено запит до Головного управління міграційної служби, про наявність у боржника ОСОБА_2 закордонного паспорта.
11 липня 2023 року державним виконавцем було направлено запит до Міністерства закордонних справ України, згідно з відповіддю якого від 13 липня 2023 року повідомлено, що закордонні дипломатичні установи України не є розпорядниками інформації про виїзд громадян за кордон та їх перебування на території іноземних держав. Також проінформовано, що згідно з інформацією Генерального консульства України в Гамбурзі, 29 липня 2022 року ОСОБА_2 зверталася до установи із заявою щодо продовження строку дії свого паспорта громадянина України для виїзду за кордон.
Крім того, 11 липня 2023 року державним виконавцем було направлено запит до Посольства України у Федеративній Республіці Німеччина, Генерального консульства України у Гамбурзі, Генерального консульства України у Мюнхені, Генерального консульства України в Дюссельдорфі, Генерального консульства України у Франкфурті на Майні з метою отримання інформації про те, чи дійсно боржник ОСОБА_2 була евакуйована до Німеччини разом з дитиною ОСОБА_3 , 2015 року народження.
Відповідно до пункту 9 частини першої статті 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є обов'язковість судового рішення.
Суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов'язковим до виконання (частина перша статті 129? Конституції України).
За приписами частин першої та другої статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов'язковідля всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами,згоданаобов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.
Згідно зі статтею 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі -  рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Частиною першою статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
За приписами пункту 1 частини другої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов'язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.
Згідно з вимогами частин першої та другої статті 64-1 Закону України «Про виконавче провадження» виконання рішення про встановлення побачення з дитиною полягає у забезпеченні боржником побачень стягувача з дитиною в порядку, визначеному рішенням. Державний виконавець здійснює перевірку виконання боржником цього рішення у час та місці побачення, визначених рішенням, а у разі якщо вони рішенням не визначені, то перевірка здійснюється у час та місці побачення, визначених державним виконавцем.
Частиною п'ятою розділу ІХ Інструкції з організації примусового виконання рішень передбачено, що якщо рішенням про встановлення побачення з дитиною не визначено час та (або) місце побачення стягувача з дитиною, державний виконавець викликає сторони виконавчого провадження з метою визначення часу та (або) місця такого побачення шляхом надіслання викликів одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження.
Сторона виконавчого провадження у разі неможливості з'явитися на призначений час письмово повідомляє про це державного виконавця шляхом подання заяви (клопотання), в якій (якому) зазначає про зручні для неї час та (або) місце проведення побачення стягувача з дитиною.
Державний виконавець визначає час та (або) місце побачення стягувача з дитиною, враховуючи позицію сторін виконавчого провадження та інтереси дитини, шляхом винесення постанови про визначення часу та (або) місця побачення стягувача з дитиною.
Встановивши, що державний виконавець під час примусового виконання рішення в справі № 619/3051/17 діяв в межах повноважень та у спосіб, визначений Законом України «Про виконавче провадження», зокрема, здійснював заходи для встановлення місця знаходження боржника ОСОБА_2 з метою забезпечення останньою побачень стягувача з дитиною, суди першої та апеляційної інстанцій обґрунтовано відмовили ОСОБА_1 у задоволенні його скарги.
Доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують, на законність та обґрунтованість судових рішень не впливають, зводяться до незгоди з висновками судів першої та апеляційної інстанцій щодо встановлених обставин та відносяться до переоцінки доказів, які були досліджені та оцінені судами з правильним застосуванням норм матеріального права та додержанням норм процесуального права. В силу вимог статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції не вправі встановлювати нові обставини та переоцінювати докази.
Ураховуючи викладене, оскільки правильне застосовування судами норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, а касаційна скарга є необґрунтованою, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.
Керуючись частиною четвертою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,
УХВАЛИВ:
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою  ОСОБА_1 на ухвалу Дергачівського районного суду Харківської області від 04 грудня 2023 року та постанову Харківського апеляційного суду від 06 березня 2024 року в справі за скаргою ОСОБА_1 на дії/бездіяльність органу примусового виконання, заінтересовані особи: Дергачівський відділ державної виконавчої служби у Харківському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, ОСОБА_2 , відмовити.
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала скаргу.
Ухвала оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                                М. Ю. Тітов
 
А. Ю. Зайцев
 
Є. В. Коротенко