ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5063/24 Справа № 202/3652/16-ц 	  	Суддя у 1-й інстанції - Маринін О.В. Суддя у 2-й інстанції - Деркач  Н. М.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

       24 квітня 2024 року                                                                м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:         
головуючого - Деркач Н.М.
суддів - Пищиди М.М., Ткаченко І.Ю.,
при секретарі - Усик А.Д.,
       розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 29 лютого 2024 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Відкритого акціонерного товариства комерційний банк «Надра» про визнання договору недійсним, - 

В С Т А Н О В И В: 

               У січні 2024 року ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» звернулося до суду із заявою про перегляд заочного рішення Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 15.06.2016 року у справі № 202/3652/16-ц за позовною заявою ОСОБА_1 до ВАТ КБ «Надра», в якій зокрема просило залучити його в якості правонаступника відповідача ПАТ КБ «Надра».
               В обґрунтування своїх вимог ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» зазначає, що 17.07.2020 року ним було укладено договір про відступлення прав вимоги за договором Іпотеки, укладеним між ОСОБА_1 та ВАТ КБ «Надра». Після укладення договору стало відомо про існування заочного рішення, у зв`язку з чим представником ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» отримано 01.09.2023 року рішення суду. Зважаючи, що ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» не було повідомлене про розгляд справи та про існування спору дізналось лише у серпні 2023 року, просило залучити його якості правонаступника відповідача ПАТ КБ «Надра», поновити строк на подання заяви про перегляд заочного рішення та скасувати заочне рішення Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 15.06.2016 року.
               Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 29 лютого 2024 року залучено по цивільній справі №202/3652/16-ц за позовом ОСОБА_1 до ПАТ КБ «Надра» про визнання договору недійсним правонаступником відповідача ПАТ КБ «Надра» - ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп».
               Відмовлено ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» у поновленні строку на подачу заяви про перегляд заочного рішення Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 15.06.2016 року у справі № 202/3652/16-ц за позовною заявою ОСОБА_1 до ВАТ КБ «Надра».
               Заяву правонаступника відповідача ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» про перегляд заочного рішення Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 15.06.2016 року у справі № 202/3652/16-ц за позовною заявою ОСОБА_1 до ВАТ КБ «Надра» - залишено без задоволення.
               Не погодившись з такою ухвалою суду в частині залучення по справі правонаступником відповідача ПАТ КБ «Надра» - ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп», ОСОБА_1 звернулась до суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати ухвалу суду в цій частині та ухвалити постанову, якою заяву ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» про залучення його по справі правонаступником відповідача залишити без задоволення.
               Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не повно з`ясував усі фактичні обставини справи та не дослідив і не надав належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам, не сприяв повному, об`єктивному та неупередженому її розгляду, а тому ухвала суду не відповідає фактичним обставинам справи, є незаконною та необґрунтованою. 
               Враховуючи вимоги апеляційної скарги, предметом перегляду у суді апеляційної інстанції є ухвала суду першої інстанції в частині залучення по справі правонаступником відповідача ПАТ КБ «Надра» - ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп», в решті ухвала суду не оскаржується, а тому апеляційним судом не переглядається. 
               Вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити, виходячи з наступних підстав.
               Згідно з частиною 3 статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. 
               Відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
               Судом першої інстанції встановлено, що найменування Відкрите акціонерне товариство змінено на Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Надра» на виконання вимог Закону України «Про акціонерні товариства» в 2011 році.
               17 липня 2020 року відповідно до результатів відкритих торгів, оформлених протоколом електронних торгів № UA-EA-2020-05-12-000017-b від 22.05.2020 року між ПАТ КБ «Надра» та ТОВ ФК «Дніпрофінансгруп» був укладений Договір №GL48N718070_І_3 про відступлення прав вимоги. 
               За умовами даного Договору ТОВ ФК «Дніпрофінансгруп» набуло право вимоги до боржників, майнових поручителів та фінансових поручителів зокрема за Кредитним Договором (з додатками, додатковими угодами, договорами про внесення змін та доповнень тощо) №8/2007/840-К/909-Н від 11.04.2007р. укладеним між ОСОБА_1 та ВАТ КБ «Надра» та договорами забезпечення, у тому числі за Договором іпотеки №8/2007/840-К/909-Н/1 від 11.04.2007 року, укладеним між ОСОБА_1 та ВАТ КБ «Надра».
               Задовольняючи заяву ТОВ ФК «Дніпрофінансгруп» про залучення по справі правонаступником відповідача, суд першої інстанції виходив з того, що після укладення договору відступлення права вимоги до ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» перейшли всі процесуальні права і обов`язки відповідача - ПАТ КБ «Надра» по даній справі.
               Однак, колегія суддів не може погодитися з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступних підстав.
               Як вбачається з матеріалів справи, заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 15 червня 2016 року було задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 до ПАТ КБ «Надра» про визнання договору недійсним в повному обсязі, а саме: - визнано Іпотечний договір №8/2007/840-К/909-Н/1 від 11.04.2007 року, укладений між ОСОБА_1 та Відкритим акціонерним товариством комерційний банк «Надра», предметом якого є квартира АДРЕСА_1 , недійсним; скасовано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис про реєстрацію іпотеки стосовно квартири АДРЕСА_1 ; скасовано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис про реєстрацію обтяження, яке було накладено Куліш В.І. приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу 11.04.2007 року і зареєстровано в реєстрі за №868, стосовно квартири АДРЕСА_1 ; скасовано арешт накладений постановою про арешт майна та оголошення заборони його відчуження ВП №40671303 від 12.11.2013 року, накладений Ленінським відділом державної виконавчої служби дніпропетровського міського управління юстиції, та зареєстрований в реєстрі за №3339163; скасовано арешт накладений постановою про арешт майна та оголошення заборони його відчуження ВП №44564597 від 01.09.2014 року, накладений Ленінським відділом державної виконавчої служби дніпропетровського міського управління юстиції, та зареєстрований в реєстрі за №6862024.
               Статтею 43 ЦПК України встановлений обов`язок добросовісного користування учасниками судового процесу процесуальними правами.
               У рішеннях від 28 жовтня 1998 у справі «Осман проти Сполученого королівства» та від 19 червня 2001 року у справі «Креуз проти Польщі» Європейський суд з прав людини роз`яснив, що реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя, держави-учасниці цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони й обмеження, зміст яких полягає в запобіганні безладного руху в судовому процесі.
               Вказаними рішеннями ЄСПЛ визначено, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.
               В рішенні ЄСПЛ «Устименко проти України» судом було наголошено на тому, що безпідставне поновлення процесуальних строків є протиправним, порушує принцип юридичної визначеності та право на справедливий суд (ст. 6 Конвенції ООН «Про захист прав людини та основоположних свобод»).
               У пункті 41 рішення від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» ЄСПЛ вказав, що «правова система багатьох країн-членів передбачає можливість продовження строків, якщо для цього є обґрунтовані підстави. Суд визнає, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata, особливо як у цій справі, коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів ні у часі, ні в підставах для поновлення строків».
               Правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані (див. рішення ЄСПЛ від 28 жовтня 1998 року у справі «de Rada Cavanilles v. Spain», Reports 1998-VIII, с. 3255, § 45, рішення ЄСПЛ від 21 грудня 2010 року у справі «Peretyaka and Sheremetyev v. Ukraine», № 17160/06 та № 35548/06, § 34).
               Принцип правової визначеності застосовується не лише щодо сторін, а й щодо національних судів (рішення ЄСПЛ від 21 жовтня 2010 року у справі «Diya 97 v. Ukraine», № 19164/04, § 47).
               Якщо строк оскарження поновлюється зі спливом значного періоду часу, таке рішення може порушити принцип правової визначеності.
               Проте, заяви про перегляд вищевказаного заочного рішення або апеляційної скарги на нього від відповідача ПАТ КБ “Надра” протягом всього часу не надходило. 
               Крім того, Договір №GL48N718070_І_3 про відступлення прав вимоги між ПАТ КБ «Надра» та ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» був укладений ще у липні 2020 року, однак під час укладання договору та після цього ТОВ ФК «Дніпрофінансгруп» не перевіряло стан виконання умов вказаного договору, не цікавилося наявними судовими провадженнями, між тим, судове рішення у справі було надіслано для оприлюднення в ЄДРСР ще 14.07.2016 року за посиланням https://reyestr.court.gov.ua/Review/58957506. 
               Лише у вересні 2023 року ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» вперше звернулось до суду із заявою про перегляд заочного рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 15 червня 2016 року.
               Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 21 грудня 2023 року у прийнятті вказаної заяви було відмовлено. 
               У січні 2024 року ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» повторно звернулося до суду із заявою про перегляд заочного рішення Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 15.06.2016 року, в якій також просило залучити його в якості правонаступника відповідача ПАТ КБ «Надра».
               ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» посилалось на те, що 17 липня 2020 року відповідно до результатів відкритих торгів, оформлених протоколом електронних торгів № UA-EA-2020-05-12-000017-b від 22.05.2020 року між ПАТ КБ «Надра» та ТОВ ФК «Дніпрофінансгруп» був укладений Договір №GL48N718070_І_3 про відступлення прав вимоги. 
               За умовами даного Договору ТОВ ФК «Дніпрофінансгруп» набуло право вимоги за Договором іпотеки №8/2007/840-К/909-Н/1 від 11.04.2007 року, укладеним між ОСОБА_1 та ВАТ КБ «Надра», який заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 15 червня 2016 року було визнано недійсним.
               Відповідно до ч. 1 ст. 55 ЦПК України, у разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора чи боржника у зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії судового процесу. 
               Відповідно до ч. 2 ст. 55 ЦК України усі дії, вчинені в цивільному процесі до вступу правонаступника, обов`язкові для нього так само, як вони були обов`язкові для особи, яку він замінив.        
               Згідно з ч. 1 ст. 236 ЦК України, нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення.
               Враховуючи викладене, оскільки Іпотечний договір №8/2007/840-К/909-Н/1 від 11.04.2007 року, укладений між ОСОБА_1 та Відкритим акціонерним товариством комерційний банк «Надра», предметом якого є квартира АДРЕСА_1 , був визнаний недійсним за рішенням суду, дане рішення не переглядалось та не оскаржувалось відповідачем, то відповідно до ст. 216 ЦК України, вказаний іпотечний договір є таким, який не створює юридичних наслідків.
               Касаційний цивільний суд у постанові від 01 грудня 2021 по справі № 569/16702/19 зазначив, що «недійсність договору як приватно-правова категорія, покликана не допускати або присікати порушення цивільних прав та інтересів або ж їх відновлювати. До правових наслідків недійсності правочину належить те, що він не створює юридичних наслідків. Тобто, правовим наслідком недійсності договору є по своїй суті «нівелювання» правового результату породженого таким договором (тобто вважається, що не відбулося переходу/набуття прав взагалі)».
               Відповідно до ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
               Відповідно до ст. 519 ЦК України, первісний кредитор у зобов`язанні відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги, але не відповідає за невиконання боржником свого обов`язку, крім випадків, коли первісний кредитор поручився за боржника перед новим кредитором.
               При цьому, у постанові від 17 березня 2021 року № 953/19283/19 Касаційний цивільний суд зазначив, що «визначаючи, що зобов`язання переходить до нового кредитора в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, необхідно враховувати, що відступлення таких прав є неможливим лише стосовно недійсних вимог (тобто лише в разі недійсності самого правочину, в силу якого виникло кредитне зобов`язання)».
               Верховний Суд у постанові від 07 серпня 2020 року по справі № 753/20438/17 зазначив, що «відступлення права вимоги може здійснюватися тільки відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав».
               Тобто, в даному випадку відбулося укладення договору про відчуження (продаж) права вимоги, якого фактично не існувало на момент укладення такого договору, а, відповідно, ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» не могло набути прав кредитора за іпотечним договором №8/2007/840-К/909-Н/1 від 11.04.2007 року. При таких обставинах, підстави для процесуального правонаступництва у справі згідно договору про відчуження (продаж) права вимоги відсутні.
               Оскільки, в даному випадку заочне рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 15 червня 2016 року про визнання недійсним договору іпотеки не оскаржувалося банком, і набрало законної сили - то укладення будь-яких договорів про відчуження прав вимоги за ним не спричиняє фактичного переходу права вимоги, оскільки такого права фактично не існує. 
               Отже, заявник не подав доказів про наявність передбачених нормами матеріального і процесуального права правових підстав для залучення його по справі правонаступником відповідача.         
               Апеляційний суд в повному обсязі перевірив доводи сторін та встановив, що відсутні правові підстави для задоволення клопотання про залучення заявника правонаступником.
               Суд першої інстанції на вищезазначені обставини справи та вимоги закону уваги не звернув та дійшов до помилкового висновку про необхідність задоволення заяви ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп», що є підставою для задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 , скасування ухвали суду в оскаржуваній частині та постановлення нового рішення про залишення без задоволення заяви ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» про залучення його у справі правонаступником відповідача. 
               Керуючись ст. ст. 259, 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, - 

П О С Т А Н О В И В: 

       Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити. 
       Ухвалу Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 29 лютого 2024 року в частині залучення по справі правонаступником відповідача Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Надра» - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп», — скасувати.
       Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» про залучення його у справі правонаступником відповідача — залишити без задоволення. 
       Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду з дня складання повного судового рішення. 

       Судді:                                                                Н.М. Деркач
                                                                               
                                                                       М.М. Пищида                                                                                
                                                                       І.Ю. Ткаченко