ПОСТАНОВА                                                     
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ                                 
 
22 травня 2024 року
м. Київ
 
справа № 567/983/22
провадження № 61-13554св23
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Синельникова Є. В.,
суддів: Гулейкова І. Ю., Осіяна О. М., Сакари Н. Ю. (суддя-доповідач),                 Шиповича В. В.,
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідачі: товариство з обмеженою відповідальністю «Західна агровиробнича компанія», товариство з обмеженою відповідальністю «Захід Агро»,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на постанови Рівненського апеляційного суду від 31 серпня 2023 року у складі колегії суддів: Шимківа С. С., Боймиструка С. В., Хилевича С. В., 
 
Короткий зміст позовних вимог
1.            У серпні 2022 року ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Західна агровиробнича компанія» (далі - ТОВ «Західна агровиробнича компанія»), товариства з обмеженою відповідальністю «Захід Агро» (далі - ТОВ «Захід Агро») про повернення земельних ділянок та скасування рішень державного реєстратора.
2.            Позовна заява мотивована тим, що вона є власником земельних ділянок з кадастровими номерами 5624286900:03:002:0004 площею 4,72 га, 5624286900:04:001:0035 площею 1,20 га, які розташовані на території колишньої Почапківської сільської ради Острозького району Рівненської області.
3.            В листопаді 2021 року їй стало відомо, що щодо належних їй земельних ділянок було зареєстровано право оренди за ТОВ «Західна агровиробнича компанія». 
4.            Підставою для державної реєстрації державним реєстратором стали договори оренди землі та додаткові угоди до договорів оренди землі, укладені між ТОВ «Захід-Агро», ТОВ «Західна агровиробнича компанія» та нею.
5.            Посилається на те, що вона не укладала додаткові угоди щодо передачі права оренди земельних ділянок до ТОВ «Західна агровиробнича компанія», їхні умови не погоджувала та на укладення таких угод нікого не уповноважувала, з нею не узгоджувалися умови додаткових угод.
6.            Зазначала, що наразі ТзОВ «Західна агровиробнича компанія» користується належними їй земельними ділянками, чим порушує її права на користування та розпорядження належним їй майном.
7.            Враховуючи наведе просила суд зобов`язати ТОВ «Західна агровиробнича компанія» повернути належні їй земельні ділянки з кадастровими номерами 5624286900:03:002:0004 площею 4,72 га, 5624286900:04:001:0035 площею 1,20 га, які розташовані на території колишньої Почапківської сільської ради Острозького району Рівненської області, а також скасувати рішення про державну реєстрацію права оренди вказаних земельних ділянок за ТОВ «Західна агровиробинча компанія». 
Короткий зміст судових рішень суду першої інстанції
8.            Рішенням Острозького районного суду Рівненської області від 22 травня 2023 року, з урахуванням додаткового рішення цього ж суду від 01 червня 2023  року, позов задоволено.
9.            Зобов`язано ТОВ «Західна агровиробнича компанія» повернути ОСОБА_1 земельну ділянку, кадастровий номер 5624286900:03:002:0004, площею 4,72 га.
10.         Скасовано рішення державного реєстратора Бабинської сільської ради Гощанського району Рівненської області Опанасюка С. М., індексний номер 43942036 від 08 листопада 2018 року, номер запису про інше речове право № 15001212 щодо державної реєстрації права оренди на зазначену земельну ділянку.
11.         Зобов`язано ТОВ «Західна агровиробнича компанія» повернути ОСОБА_1 земельну ділянку, кадастровий номер 5624286900:04:001:0035, площею 1,20 га.
12.         Скасовано рішення державного реєстратора Бабинської сільської ради Гощанського району Рівненської області Опнасюка С. М., індексний номер 43938486 від 08 листопада 2018 року, номер запису про інше речове право № 17408813, щодо державної реєстрації права оренди на зазначену земельну ділянку.
13.         Вирішено питання щодо судових витрат.
14.         Задовольняючи позовні вимоги, місцевий суд виходив із того, що спірні додаткові угоди до договорів оренди позивачем не підписувалися, тобто вони не є укладеними, тому суд вбачав, що власник земельних ділянок вправі захищати своє порушене право на користування земельними ділянками, спростовуючи факт укладення правочинів в мотивах негаторного позову та виходячи з дійсності змісту правовідносин, які склалися у зв`язку з фактичним використанням земельних ділянок.
Короткий зміст судових рішень суду першої інстанції
15.         Постановами Рівненського апеляційного суду від 31 серпня 2023 року апеляційну скаргу ТОВ «Західна агровиробнича компанія» задоволено, рішення Острозького районного суду Рівненської області від 22 травня 2023 року та додаткове рішення цього ж суду від 01 червня 2023 року скасовані. У задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено, здійснено розподіл судових витрат.
16.         Скасовуючи рішення місцевого суду та відмовляючи у задоволенні позовних вимог, апеляційний суд виходив із того, що суд першої інстанції, встановивши, що позивач не підписувала додаткові угоди до договорів оренди, дійшов висновку про те, що такі не є укладеними, проте не врахував, що ОСОБА_1 отримувала від нового орендаря ТОВ «Західна агровиробнича компанія» орендну плату, тому між сторонами виникли та існували правові відносини з договору оренди землі.
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції 
17.         У вересні 2023 року до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду надійшла касаційна скарга представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 .
18.         Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 03 жовтня 2023 року відкрито касаційне провадження у справі, витребувано цивільну справу і надано строк для подання відзиву на касаційну скаргу.
19.         Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 березня 2024 року справу призначено до розгляду у складі колегії з п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами. 
Короткий зміст вимог касаційної скарги
20.         У касаційній скарзі представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення місцевого суду та додаткове рішення місцевого суду.
21.         Підставою касаційного оскарження вказаних судових рішень заявниця зазначає застосування норм права без урахування висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц, від 26 жовтня 2022 року у справі № 227/3760/19-ц, від 11 травня 2023 року у справі № 357/3155/21 (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).
22.         Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційним судом не враховано, що позивач не знала про перехід права оренди на належні їй земельні ділянки до ТОВ «Західна агровиробнича компанія».
23.         При цьому з наданих відповідачем документів на підтвердження своїх заперечень вбачається, що такі не містять інформації про найменування фірми, яка видає кошти.
24.         Крім того, вказані кошти позивач отримувала в якості оплати за фактичне користування земельними на підставі статті 1212 ЦК України, а не на підставі укладених договорів оренди землі. Вказує, що фактичний користувач земельної ділянки, який без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки зберіг у себе кошти, які мав заплатити за користування нею, зобов`язаний повернути ці кошти власнику земельної ділянки на підставі частини першої статті 1212 ЦК України.
25.         Апеляційний суд жодним чином не обґрунтував, чому відніс відомості на виплату готівки та платіжні доручення про перерахування коштів до доказів укладення договору оренди землі, а не доказів повернення власнику земельних ділянок коштів за користування ними відповідно до положень статті 1212 ЦК України.
26.         Наголошує на тому, що позивач не підписувала жодних додаткових угод чи інших документів, які б свідчили про визнання нею укладених додаткових угод.
27.         Посилається на те, що положеннями статті 18 Закону України «Про оренду землі» визначено, що договір оренди набирає чинності після його державної реєстрації, отже зазначена норма виключає можливість укладення спірного договору шляхом вчинення конклюдентних дій, бо такий договір не може бути зареєстрований.
Відзиву на касаційну скаргу не подано
Фактичні обставини справи, встановлені судами
28.          ОСОБА_1 є власником земельних ділянок з кадастровими номерами 5624286900:03:002:0004 площею 4,72 га, 5624286900:04:001:0035, площею 1,20 га, що знаходяться на території Острозької МТГ Рівненського району Рівненської області (колишня Почапківська сільська рада Острозького району Рівненської області), що підтверджується державними актами на право приватної власності на землю та інформаційними довідками з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та з Реєстру прав власності на нерухоме майно від 26 листопада 2021 року.
29.         З інформаційних довідок з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 26 листопада 2021 року вбачається, що державним реєстратором Бабинської сільської ради Гощанського району Рівненської області на підставі рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 08 листопада 2018 року, індексний номер рішення 43942036, рішення від 08 листопада 2018 року, індексний номер рішення 43938456 від 08 листопада 2018, зареєстровано право оренди вищевказаних земельних ділянок за ТОВ «Західна агровиробнича компанія», орендодавцем яких вказано позивача ОСОБА_1 , та підставою для реєстрації права оренди таких земельних ділянок зазначено додаткові угоди до договорів оренди землі.
30.         30 серпня 2015 року між ОСОБА_1 (орендодавець) та ТОВ «Захід Агро» (орендар) укладено договір оренди землі, за яким в оренду передано земельну ділянку площею 4,72 га та кадастровим номером 5624286900:03:002:0004 на строк 7 років.
31.         30 червня 2015 року між ОСОБА_1 (орендодавець) та ТОВ «Захід Агро» (орендар) укладено договір оренди землі, за яким в оренду передано земельну ділянку площею 1,20 га та кадастровим номером 5624286900:04:001:0035 на строк 7 років.
32.         10 вересня 2018 року укладено додаткові угоди до вищезазначених договорів оренди, якими замінено орендаря ТОВ «Захід-Агро» на нового орендаря - ТОВ «Західна агровиробнича компанія».
33.         Відповідно до висновку експерта № СЕ-19/118-22/12003-ПЧ від 02 лютого 2023 року встановлено, що підпис від імені ОСОБА_1 в графі «Підписи сторін за угодою» у додатковій угоді від 10 вересня 2018 року (про заміну сторони та внесення змін до договору оренди) до договору оренди землі від 30 серпня 2015  року щодо земельної ділянки з кадастровим номером 5624286900:03:002:0004 виконаний не ОСОБА_1 , а іншою особою.
34.         Підпис від імені ОСОБА_1 в графі «Підписи сторін за угодою» у додатковій угоді від 10 вересня 2018 року (про заміну сторони та внесення змін до договору оренди) до договору оренди землі від 30 червня 2015 року щодо земельної ділянки з кадастровим номером 5624286900:04:001:0035 виконаний не ОСОБА_1 , а іншою особою.
35.         На спростування доводів ОСОБА_1 про те, що договори з ТОВ «Західна агровиробнича компанія» від 10 вересня 2018 (про заміну сторони та внесення змін до договору оренди) вона не укладала, відповідач надав до суду першої інстанції докази, на його думку, визнання позивачкою факту укладення договору, зокрема такі докази: копію відомості на виплату готівки від 25 липня 2019 року; копію відомості на виплату готівки від 25 червня 2020 року; копію платіжного доручення від 29 жовтня 2020 року; копію платіжного доручення від 24 грудня 2021 року (т. 1, а. с. 83-92).
Позиція Верховного Суду
36.         Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
37.         Так, частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
38.         Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим (частина перша статті 263 ЦПК України).
39.         Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановленні в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
40.         Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення.
Мотиви, з яких виходив Верховний Суд, та застосовані норми права
41.         Статтею 792 ЦК України передбачено, що за договором найму (оренди) земельної ділянки наймодавець зобов`язується передати наймачеві земельну ділянку на встановлений договором строк у володіння та користування за плату.
42.         Спеціальним законом, який регулює спірні правовідносини, є Закон України «Про оренду землі».
43.         Відповідно до статті 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.
44.         Договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї зі сторін може бути посвідчений нотаріально (стаття 14 Закону України «Про оренду землі»).
45.         Згідно зі статтею 18 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі набирає чинності після його державної реєстрації.
46.         Звертаючись до суду із вказаним позовом, ОСОБА_1 вказувала, що додаткові угоди до договорів оренди землі вона не підписувала й, відповідно, не укладала.
47.         Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, виходив із того, що спірні додаткові угоди до договорів оренди позивачем не підписувалися, тобто вони не є укладеними, тому суд вбачав, що власник земельних ділянок вправі захищати своє порушене право на користування земельними ділянками, спростовуючи факт укладення правочинів в мотивах негаторного позову та виходячи з дійсності змісту правовідносин, які склалися у зв`язку з фактичним використанням земельних ділянок.
48.         Разом із тим, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.
49.         Частиною третьою статті 203 ЦК України передбачено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.
50.         За частиною першою статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
51.         У постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 жовтня 2022 року у справі № 227/3760/19-ц (провадження № 14-79цс21) вказано, що: укладеним є такий правочин (договір), щодо якого сторонами у належній формі досягнуто згоди з усіх істотних умов. У разі ж якщо сторони такої згоди не досягли, такий договір є неукладеним, тобто таким, що не відбувся, а наведені в ньому умови не є такими, що регулюють спірні відносини.
52.         У постанові Великої Палати Верховного Суду від 5 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18) зроблено правовий висновок про те, що не можна вважати неукладеним договір після його повного чи часткового виконання сторонами. Якщо дії сторін свідчать про те, що договір фактично був укладений, суд має розглянути по суті питання щодо відповідності цього договору вимогам закону.
53.         За змістом законодавчого регулювання, наведеного як у загальних положеннях про правочини, так і в спеціальних приписах глави 58 ЦК України, якщо договір оренди хоча й має ознаки неукладеного, але виконувався обома його сторонами, то така обставина захищає відповідний правочин від висновку про неукладеність і в подальшому він розглядається як укладений та чинний, якщо тільки не є нікчемним чи оспорюваним з інших підстав.
54.         Тобто суду необхідно встановити не просто факт використання спірного майна орендарем, а й те, чи сплачував орендар за таке використання орендодавцю оплату.
55.         У разі якщо договір виконувався обома сторонами (зокрема, орендар користувався майном і сплачував за нього, а орендодавець приймав платежі), то кваліфікація договору як неукладеного виключається, такий договір оренди вважається укладеним та може бути оспорюваним (за відсутності законодавчих застережень про інше).
56.         Суд апеляційної інстанції, переглядаючи справу в апеляційному порядку, правомірно зазначив, що місцевий суд, взявши до уваги посилання позивачки на те, що додаткові договори між сторонами не укладалися та не підписувалися, мав врахувати, що позивачка повинна була доводити не лише те, що вона не підписувала договори (як окремі документи), а й не укладала такі договори (тобто - тут двосторонні правочини як результат домовленості двох сторін, спрямованої на встановлення певних цивільних прав та обов`язків ), відповідно, що між сторонами не виникли правові відносини з договору оренди землі, оскільки позивач не виявляла своєї волі на укладення таких правочинів. Натомість відповідач має доводити виникнення між сторонами правовідносин з договору оренди землі, виконання такого договору сторонами внаслідок досягнення домовленості з приводу користування земельними ділянками орендодавців.
57.         Велика Палата Верховного Суду у постанові від 23 червня 2020 року у справі № 696/1693/15-ц зазначає, що суди мають керуватися вимогами пункту 6 частини першої статті 3 ЦК України та враховувати загальні засади цивільного законодавства, зокрема справедливість, добросовісність та розумність.
58.         Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду в постанові від 10 квітня 2019 року у справі № 390/34/17 надав таке тлумачення пункту 6 статті 3 ЦК України: «Добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України) - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення».
59.         Велика Палата Верховного Суду у постанові від 23 червня 2020 року у справі № 696/1693/15-ц зазначала, що суди мають керуватися вимогами пункту 6 частини першої статті 3 ЦК України та враховувати загальні засади цивільного законодавства, зокрема справедливість, добросовісність та розумність. Тобто у схожій правовій ситуації Велика Палата Верховного Суду по своїй суті застосувала доктрину venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки), яка базується ще на римській максимі - «non concedit venire contra factum proprium» (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці).
60.         Суд апеляційної інстанцій встановив, що на спростування доводів ОСОБА_1 про те, що договори з ТОВ «Західна агровиробнича компанія» від 10 вересня 2018 року (про заміну сторони та внесення змін до договору оренди) вона не укладала, відповідач надав до суду першої інстанції докази визнання позивачкою факту укладення договору, зокрема такі докази: копію відомості на виплату готівки від 25 липня 2019 року; копію відомості на виплату готівки від 25 червня 2020 року; копію платіжного доручення від 29 жовтня 2020 року; копію платіжного доручення від 24 грудня 2021 року (т. 1, а. с. 87-92).
61.         Позивачка не заперечувала факту, що між нею та ТОВ «Захід-Агро» було укладено договори оренди земельних ділянок, разом із тим вона не була обізнана про перехід права оренди до ТОВ «Західна агровиробнича компанія», тобто остання визнавала факт наявності орендних відносин щодо спірних земельних ділянок, строк дійсності яких не закінчився на момент пред`явлення позову, але не погоджувалася лише зі зміною особи контрагенту. Крім того, за користування земельними ділянками нею отримувалися грошові кошти.
62.         З урахуванням встановлених у розглядуваній справі обставин, Верховний Суд виснує про те, що між сторонами виникли та тривалий час існували правові відносини з договору оренди землі, про що свідчить користування орендарем земельною ділянкою та виплата орендодавцеві орендної плати.
63.         При цьому повернення земельної ділянки власнику та скасування державної реєстрації права оренди порушило б принцип пропорційності втручання у майнові права орендаря як належного користувача.
64.         Таким чином, колегія суддів погоджується із висновками суду апеляційної інстанцій про те, що висновок суду першої інстанції про неукладеність між сторонами додаткових угод до договорів оренди землі та, як наслідок, наявність підстав для повернення земельних ділянок, є помилковим.
65.         Враховуючи встановлені апеляційним судом обставини про те, що фактично між сторонами виникли та тривалий час існували правові відносини з договору оренди землі, колегія суддів відхиляє доводи касаційної скарги про те, що надані відповідачем документи на підтвердження здійснення оплати є доказами повернення власнику земельних ділянок коштів за користування ними відповідно до положень статті 1212 ЦК України.
66.         Посилання заявника на неврахування апеляційним судом висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц, від 26 жовтня 2022 року у справі № 227/3760/19-ц, від 11 травня 2023 року у справі № 357/3155/21 тощо, відхиляються колегією суддів, оскільки оскаржуване судове рішення, з урахуванням встановлених апеляційним судом обставин, не суперечить висновкам, викладеним у наведених заявником постановах.
67.         Таким чином, суд апеляційної інстанції, скасовуючи рішення місцевого суду та відмовляючи у задоволенні позовних вимог, правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.
68.         Вказані, а також інші доводи, наведені в обґрунтування касаційної скарги, не можуть бути підставами для скасування судового рішення суду апеляційної інстанції, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи, ґрунтуються на неправильному тлумаченні заявником норм матеріального і процесуального права й зводяться до переоцінки судом доказів, що у силу вимог статті 400 ЦПК України не входить до компетенції суду касаційної інстанції.
69.             Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
70.             Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків апеляційного суду не спростовують, на законність та обґрунтованість судового рішення не впливають.
Керуючись статтями 400, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
1.            Касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 залишити без задоволення.
2.            Постанову Рівненського апеляційного суду від 31 серпня 2023 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.
 
Головуючий                                                                                  Є. В. Синельников
 
Судді:                                                                                             І. Ю. Гулейков
 
                                                                                                        О. М. Осіян
 
                                                                                                        Н. Ю. Сакара
                                                                                                       
                                                                                                        В. В. Шипович