УХВАЛА
 
12 червня 2024 року
м. Київ
 
справа № 607/1172/22
провадження № 61-2746св23
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: 
судді-доповідача - Пророка В. В.,
суддів Грушицького А. І., Литвиненко І. В., Петрова Є. В., Ситнік О. М.,
 
учасники справи:
позивач	-	заступник керівника Тернопільської обласної прокуратури  в інтересах держави в особі Тернопільської обласної ради,	
відповідач	-	ОСОБА_1 ,	
 
розглянув у порядку письмового провадження касаційну скаргу заступника керівника Тернопільської обласної прокуратури на постанову Тернопільського апеляційного суду від 20січня 2023 року у складі колегії суддів Дикун С. І., Парандюк Т. С., Храпак Н. М.,
 
у справі за позовом заступника керівника Тернопільської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Тернопільської обласної ради до ОСОБА_1 про стягнення матеріальної шкоди в порядку регресу,
 
ВСТАНОВИВ:
 
Короткий зміст позовних вимог
 
У січні 2022 року заступник керівника Тернопільської обласної прокуратури (далі - прокурор) звернувся до суду із позовом в інтересах держави в особі комунального некомерційного підприємства «Тернопільський регіональний фтизіопульмонологічний медичний центр» Тернопільської обласної ради (далі - КНП «Тернопільський РФМЦ») та Тернопільської обласної ради (далі - Тернопільська облрада) до ОСОБА_1 , у якому просив стягнути з ОСОБА_1 у порядку зворотної вимоги (регресу) на користь КНП «Тернопільський РФМЦ» матеріальну шкоду у сумі 101 163,20 грн.
 
У липні 2022 року прокурор уточнив позовні вимоги та просив стягнути з  ОСОБА_1 у порядку зворотної вимоги (регресу) на користь Тернопільської облради матеріальну шкоду у сумі 101 163,20 грн.
 
Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій
 
Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 13 липня 2022 року у складі судді Марциновської І. В позов прокурора в інтересах держави в особі КНП «Тернопільський РФМЦ» та Тернопільської облради до ОСОБА_1 про стягнення матеріальної шкоди в порядку регресу в частині заявлених прокурором вимог в інтересах держави в особі КНП «Тернопільський РФМЦ» залишено без розгляду.
 
Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 01 серпня 2022 року у складі судді Марциновської І. В. позов задоволено. Стягнено з ОСОБА_1 у порядку зворотної вимоги (регресу) на користь Тернопільської облради кошти, виплачені внаслідок незаконного звільнення працівника, у сумі 101 163,20 грн. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.
 
Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що відповідач, працюючи головним лікарем КНП «Тернопільський РФМЦ», прийняв незаконне рішення про звільнення ОСОБА_2 , а тому зобов`язаний відшкодувати шкоду, заподіяну КНП «Тернопільський РФМЦ» у зв`язку з оплатою незаконно звільненому працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу. При цьому стягнення шкоди із відповідача повинно бути проведено на користь Тернопільської облради як органу, який є власником КНП «Тернопільський РФМЦ» та здійснює управління ним, контролює його фінансово-господарську діяльність та зобов`язаний контролювати питання ефективності використання бюджетних коштів.
 
Постановою Тернопільського апеляційного суду від 20 січня 2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено. Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 01 серпня 2022 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено.
 
Апеляційним судом не встановлено наявності шкоди, заподіяної Тернопільській облраді у зв`язку із сплатою ОСОБА_2 за судовими рішеннями 101 163,20 грн за вимушений прогул.
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги
 
У касаційній скарзі, поданій у лютому 2023 року до Верховного Суду, заступник керівника Тернопільської обласної прокуратури, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати постанову апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.
 
Рух справи в суді касаційної інстанції 
 
Ухвалою Верховного Суду від 22 березня 2023 року відкрито касаційне провадження у малозначній справі через наявність підстави, передбаченої підпунктом «а» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.
 
13 квітня 2023 року справу розподілено колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду в складі Пророка В. В. (суддя-доповідач), Литвиненко І. В., Петрова Є. В.
 
Ухвалою Верховного Суду від 25 березня 2024 року справа призначена до судового розгляду у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи у складі колегії із п`яти суддів.
 
29 травня 2024 року справа розподілена колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у складі: Пророка В. В. (суддя-доповідач), Грушицького А. І., Литвиненко І. В., Петрова Є. В., Ситнік О. М.
 
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
 
Як підставу для касаційного оскарження вказаного судового рішення прокурор зазначає, що суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених в постановах Верховного Суду від 14 травня 2018 року у справі № 156/722/16-ц, від 24 червня 2020 року у справі № 761/36138/19, від 19 серпня 2020 року у справі № 923/449/18, від 25 лютого 2021 року у справі № 912/9/20 та ін. (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).
 
Заявник посилається на те, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики.
 
Заявник вважає, що прокурору достатньо звернутись до суду в інтересах держави в особі хоч одного органу чи установи, в особі якого (якої) відповідно до повноважень цього органу чи установи це звернення можливе відповідно до умов законодавства, а суд згідно із принципом jura novit curia має перевірити ці повноваження. ОСОБА_1 є чинним керівником КНП «Тернопільський РФМЦ», що унеможливлює звернення до суду з відповідними вимогами. 
 
Заявник вказує, що обласна рада як засновник комунального закладу чи підприємства, власник його майна, як особа, яка впливає на керівництво цим закладом чи підприємством, може звернутись до суду з позовом, якщо керівник цього закладу чи підприємства наніс йому матеріальну шкоду через, наприклад, незаконне звільнення працівника.
 
Відзив на касаційну скаргу
 
У квітні 2023 року ОСОБА_1 подав до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу прокурора. Він вважає касаційну скаргу необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню, вважає, що оскаржувана постанова апеляційного суду має бути залишена без змін. ОСОБА_1 вважає, що апеляційний суд правильно встановив, що Тернопільській облраді матеріальна шкода не завдавалась. Облрада не є компетентним органом для звернення з відповідним позовом. Також він вважає, що наведені прокурором постанови не стосуються висновків апеляційного суду.
 
Позиція Верховного Суду
 
Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку про закриття касаційного провадження у справі за позовом заступника керівника Тернопільської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Тернопільської облради до ОСОБА_1 про стягнення матеріальної шкоди в порядку регресу за касаційною скаргою заступника керівника Тернопільської обласної прокуратури на постанову Тернопільського апеляційного суду від 20 січня 2023 року, з огляду на таке.
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права 
 
За змістом положень статті 55 Конституції України права та свободи людини і громадянина захищаються судом.
 
Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8). 
 
Згідно з прецедентною практикою Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви.
 
Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, враховуючи те, що провадження здійснюється судом після розгляду справи судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції.
 
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27 жовтня 2020 року у справі № 127/18513/18 (провадження № 14-145цс20) вказала, що касаційний перегляд вважається екстраординарним з огляду на специфіку повноважень суду касаційної інстанції з точки зору обмеження виключно питаннями права та більшим ступенем формальності процедур.
 
У ЦПК України визначено баланс між такими гарантіями права на справедливий судовий розгляд, як право на розгляд справи судом, встановленим законом (пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод), та принципом остаточності судових рішень res judicata, фактично закріплено перехід до моделі обмеженої касації, що реалізується за допомогою введення процесуальних фільтрів з метою підвищення ефективності касаційного провадження.
 
Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, зазначених у цій же статті ЦПК України.
 
Встановлення у процесуальному законі виняткових підстав для касаційного оскарження судових рішень у малозначних справах та справах з ціною позову, що не перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, лише у тих випадках, коли таке оскарження є дійсно необхідним (зокрема, коли касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу), має гарантувати право на остаточне та обов`язкове до виконання судове рішення, сприяти дотриманню розумного строку розгляду справи, а також визначеності й стабільності у цивільних правовідносинах.
 
Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).
 
Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» встановлено, що з 01 січня 2023 року прожитковий мінімум для працездатних осіб складає 2 684,00 грн.
 
Пунктом 1 частини першої статті 176 ЦПК України визначено, що ціна позову у позовах про стягнення грошових коштів - сумою, яка стягується, чи оспорюваною сумою за виконавчим чи іншим документом, за яким стягнення провадиться у безспірному (безакцептному) порядку.
 
Предметом позову є вимоги про стягнення матеріальної шкоди в порядку регресу у сумі 101 163,20 грн, ціна позову у цій справі станом на 01 січня 2023 року не перевищувала двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 684,00 грн х 250 = 671 000,00 грн).
 
Обґрунтовуючи наявність підстав для відкриття касаційного провадження прокурор покликався на підпункт «а» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, зокрема вказував, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики.
 
Фундаментальне значення для формування правозастосовчої практики означає, що заявник у своїй касаційній скарзі ставить на вирішення суду касаційної інстанції проблему, яка, у випадку відкриття касаційного провадження Верховним Судом, впливатиме на широку масу спорів, створюючи тривалий у часі, відмінний від минулого підхід до вирішення актуальної правової проблеми.
 
Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд, який відповідно до частини третьої статті 125 Конституції України є найвищим судовим органом, виконує функцію «суду права», що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення.
 
Як зазначила Велика Палата Верховного Суду в судовому рішенні від 26 березня 2019 року у справі № 804/15369/13-а, для віднесення справи до категорії спорів, що містять виключну правову проблему і вирішення яких необхідне для забезпечення розвитку права та формування єдиної правозастосовчої практики, така справа повинна мати декілька з наведених ознак: справа не може бути вирішена відповідним касаційним судом у межах оцінки правильності застосування судами нижчих інстанцій норм матеріального права чи дотримання норм процесуального права; встановлена необхідність відступити від викладеного в постанові Верховного Суду України правового висновку, який унеможливлює ефективний судовий захист; існують кількісні критерії, що свідчать про наявність виключної правової проблеми, а саме значний перелік подібних справ (зокрема, між тими ж сторонами або з однакового предмета спору), які перебувають на розгляді в судах; існують якісні критерії наявності виключної правової проблеми, зокрема: немає усталеної судової практики у застосуванні однієї і тієї ж норми права, в тому числі, наявність правових висновків суду касаційної інстанції, які прямо суперечать один одному; невизначеність законодавчого регулювання правових питань, які можуть кваліфікуватися як виключна правова проблема, в тому числі необхідність застосування аналогії закону чи права; встановлення глибоких та довгострокових розходжень у судовій практиці у справах з аналогічними підставами позову та подібними позовними вимогами, а також наявність обґрунтованих припущень, що аналогічні проблеми неминуче виникатимуть у майбутньому; наявність різних наукових підходів до вирішення конкретних правових питань у схожих правовідносинах.
 
Верховним Судом досліджено та взято до уваги: предмет позову, складність справи, доводи касаційної скарги, а також значення справи для сторін і суспільства й не встановлено передбачених законом підстав для перегляду оскаржуваного судового рішення в касаційному порядку, оскільки заявником не наведено даних щодо фундаментального значення цього питання.
 
Суд зазначає, що учасники судового процесу мають розуміти, що визначені підпунктами «а», «б», «в», «г» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України випадки є виключенням із загального правила і необхідність відкриття касаційного провадження у справі на підставі будь-якого з них потребує належних, фундаментальних обґрунтувань як від заінтересованих осіб, так і від суду, оскільки в іншому випадку принцип «правової визначеності» буде порушено.
 
Припис пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, що встановлює один із «фільтрів» для касаційного перегляду судових рішень, ухвалених судами першої та апеляційної інстанцій, - визнання справи малозначною - є зрозумілим за змістом та передбачуваним за наслідками застосування. Зазначений припис Кодексу також має правомірну мету - додержання принципу остаточності судового рішення (res judicata) як одного з аспектів вимоги юридичної визначеності (пункт 7.9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 22 листопада 2023 року № 10-р(II)/2023).
 
Ключовим елементом принципу правової визначеності є однозначність та передбачуваність правозастосування, а отже, системність і послідовність у діяльності відповідних органів, насамперед судів. Суб`єкти (учасники спору) завжди повинні мати можливість орієнтувати свою поведінку таким чином, щоб вона відповідала вимогам норми на момент вчинення дії.
 
Європейський суд з прав людини зазначає, що застосування критерію малозначності справи у цій справі було передбачуваним, справа була розглянута судами двох інстанцій, які мали повну юрисдикцію, заявник не продемонструвала наявності виключних обставин, які за положеннями кодексу могли вимагати касаційного розгляду справи (рішення у справі «Азюковська проти України» від 09 жовтня 2018 року, заява № 47921/08).
 
Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають статті 129 Конституції України, згідно з якою, основними засадами судочинства є, зокрема, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
 
Наведене повністю узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини згідно з якою умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Леваж Престасьон Сервіс проти Франції», «Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії»).
 
Європейський суд з прав людини вказує, що важко погодитись з тим, що Верховний Суд, у ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволяло йому відфільтровувати справи, що надходять на розгляд до нього, зобов`язаний враховувати помилки, яких припустилися суди нижчої інстанції при визначенні того, чи надавати доступ до нього. Ухвалення іншого рішення могло б суттєво завадити роботі Верховного Суду і унеможливило б виконання Верховним Судом своєї особливої ролі. У практиці Суду вже підтверджувалося, що повноваження Верховного Суду визначати свою юрисдикцію не можуть обмежуватися у такий спосіб (п. 122 рішення у справі «Зубац проти Хорватії» від 05 квітня 2018 року).
 
Відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
 
Заявник подав касаційну скаргу на судове рішення, що згідно положень ЦПК України не підлягає касаційному оскарженню.
 
Велика Палата Верховного Суду в постанові від 15 травня 2019 року у справі № 761/10509/17 (провадження № 14-53цс19) сформулювала правову позицію, згідно з якою, якщо касаційна скарга прийнята до провадження суду касаційної інстанції помилково, касаційне провадження у справі належить закрити.
 
Відповідно до частини другої статті 396 ЦПК України про закриття касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу.
 
Верховний Суд зазначає, що під час вирішення питання про закриття касаційного провадження у справі не надається правова оцінка законності та обґрунтованості оскаржуваного судового рішення, а встановлюється наявність підстав чи відсутність таких підстав для їх касаційного оскарження відповідно до вимог статей 389, 394 ЦПК України.
 
Таким чином, оскаржуване судове рішення ухвалене у малозначній справі. За таких обставин касаційне провадження у справі підлягає закриттю.
 
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
 
З огляду на наведене колегія суддів дійшла висновку, що касаційне провадження за касаційною скаргою заступника керівника Тернопільської обласної прокуратури на постанову Тернопільського апеляційного суду від 20 січня 2023 року слід закрити.
 
Керуючись пунктом 8 частини другої статті 129 Конституції України статтями 19, 260, 389 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду
 
УХВАЛИВ:
 
Касаційне провадження за касаційною скаргою заступника керівника Тернопільської обласної прокуратури на постанову Тернопільського апеляційного суду від 20 січня 2023 року у справі за позовом заступника керівника Тернопільської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Тернопільської обласної ради до ОСОБА_1 про стягнення матеріальної шкоди в порядку регресу закрити.
 
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.
 
Відповідно до частини третьої статті 415 ЦПК України ухвалу оформив суддя Грушицький А. І.

Суддя-доповідач                                                             	В. В. Пророк  	
Судді  	А. І. Грушицький  	
 	І. В. Литвиненко  	
 	Є. В. Петров  	
 	О. М. Ситнік