ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5114/24 Справа № 205/547/22 	  	Суддя у 1-й інстанції - Терещенко Т. П. Суддя у 2-й інстанції - Деркач  Н. М.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 червня 2024 року                                                                м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Деркач Н.М.,
суддів: Пищиди М.М., Ткаченко І.Ю.,

розглянувши у порядку спрощеного провадження без повідомлення осіб апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Ковальчук Денис Юрійович, на рішення Ленінського районного суду міста Дніпропетровська від 11 березня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів, - 
В С Т А Н О В И В : 

       У січні 2022 року ОСОБА_2 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення аліментів. 
       Позовні вимоги мотивовані тим, що 22 жовтня 2010 року між нею та ОСОБА_1 було укладено шлюб, в якому у них народились діти: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , і ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Вказує, що вона разом з дітьми змушена була з`їхати від відповідача у січні 2018 року та проживає окремо від нього, а відповідач фактично з січня 2018 року не бере участі у вихованні та утриманні їх спільних дітей, за роки окремого життя відповідачем надано грошей у сумі 3 000 грн на двох дітей, що значно менше фактичних витрат на двох дітей. Зазначає, що відповідач є здоровою і працездатною людиною, а також йому на праві власності належить квартира, в якій він проживає сам і не має на утриманні інших осіб, а тому має можливість сплачувати аліменти. Вказує, що після розірвання їх стосунків відповідач матеріальну допомогу на утримання дітей майже не надає, така допомога носить необов`язковий та нерегулярний характер, що зумовлює її звернення до суду з цією позовною заявою. Також посилається на те, що ОСОБА_1 проходить військову службу з 18 квітня 2022 року, тобто перебуває у складі ІНФОРМАЦІЯ_4, що переведені на воєнний стан.
       На підставі викладеного вона звернулась до суду з цим позовом, в якому, з урахуванням уточнень, просила стягнути з ОСОБА_1 аліменти на користь ОСОБА_2 на утримання дітей - ОСОБА_3 і ОСОБА_3 в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу) боржника, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку, та не більше десяти прожиткових мінімумів, щомісячно, починаючи стягувати з дня звернення до суду і до досягнення дітьми повноліття; допустити негайне виконання рішення суду в межах суми платежу за один місяць.
       Рішенням Ленінського районного суду міста Дніпропетровська від 11 березня 2024 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів - задоволено.
       Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітніх дітей: доньки - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/3 частки всіх видів заробітку (доходу) батька щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку, та не більше десяти прожиткових мінімумів, до досягнення найстаршою дитиною повноліття, починаючи стягнення з 21 січня 2022 року. Допущено негайне виконання рішення у межах сум платежів за один місяць.
       Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір в розмірі 992,40 грн.
       В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. 
       Апеляційна скарга ОСОБА_1 обґрунтована тим, що суд першої інстанції не повно з`ясував усі фактичні обставини справи та не дослідив і не надав належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам, не сприяв повному, об`єктивному та неупередженому її розгляду, а тому рішення суду не відповідає фактичним обставинам справи, є незаконним та необґрунтованим. 
       Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.
       Згідно з п. 1 ч. 4 ст. 274 ЦПК України, в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя.
       Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями встановленими цією главою.
       Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
       Отже, враховуючи викладене, апеляційна скарга підлягає розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи та без їх виклику як малозначна.
       Згідно з частиною 3 статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
       Відповідно до ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
       Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду без змін, з наступних підстав.
       Згідно ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
       Статтею 141 СК України визначено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
       При цьому, згідно ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.
       Так, матеріалами справи та судом першої інстанції встановлено, що 22 жовтня 2010 року ОСОБА_1 та ОСОБА_4 зареєстрували шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб Серії НОМЕР_1 , виданим Жовтневим відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції, про що зроблено відповідний актовий запис №893, а прізвище після державної реєстрації шлюбу дружини змінено на - « ОСОБА_1 » (а. с. 13). 
       Від подружнього життя сторони мають двох дітей: доньку - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження Серії НОМЕР_2 , повторно виданим Ленінським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції 27 серпня 2014 року, про що зроблено відповідний актовий запис №136, та сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження Серії НОМЕР_3 , повторно виданим Ленінським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції 27 серпня 2014 року, про що зроблено відповідний актовий запис №1632 (а. с. 11, 12).
       Зі змісту позовної заяви вбачається, що позивач проживає разом з дітьми ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та факт проживання спільних дітей сторін разом з матір`ю не заперечується стороною відповідача.
       Відповідно до матеріалів справи судом встановлено, що наказом ІНФОРМАЦІЯ_3 за №54 від 08 березня 2022 року відповідача ОСОБА_1 було призвано 07 березня 2022 року та направлено для подальшого проходження військової служби за мобілізацією у розпорядження начальника 184 навчального центру, а відповідно до довідки командира ВЧ НОМЕР_4 за№1303 від 14 травня 2022 року ОСОБА_3 проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_4 АДРЕСА_1 з 18 квітня 2022 року по теперішній час (а. с. 34-35).
       Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2 , суд першої інстанції правильно виходив з мети захисту прав та охоронюваних законом інтересів дитини, врахував покладення законом на обох батьків обов`язку утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Суд вірно вважав, що відповідач є працездатним та зобов`язаний матеріально утримувати дітей, суд визначив розмір аліментів на дітей у відповідності до встановлених обставин, що мають значення для вирішення цього питання, та вимог закону, в розмірі 1/3 частки всіх видів заробітку (доходу) батька щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку, та не більше десяти прожиткових мінімумів, до досягнення найстаршою дитиною повноліття. 
       Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що позивачем було порушено порядок зміни предмету чи підстав позову, а тому суд неправомірно прийняв заяву про зміну предмету позову, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки відповідно до ч. 3 статті 49 ЦПК України, до закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви. У справі, що розглядається за правилами спрощеного позовного провадження, зміна предмета або підстав позову допускається не пізніше ніж за п`ять днів до початку першого судового засідання у справі.
       Як вбачається з матеріалів справи, заява про зміну предмету позову було подано 19 січня 2024 року, більш ніж за 5 днів до першого судового засідання по даній цивільній справі, яке відбулося 06 лютого 2024 року. Таким чином, заява про зміну предмету позову була подана з дотриманням вимог передбачених ч. 3 ст. 49 ЦПК України.
       Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що судом при присуджені аліментів не були враховані платежі, які він здійснив на утримання дітей, колегія суддів відхиляє, оскільки питання часткової сплати боржником суми коштів повинно вирішуватися при примусовому виконанні судового рішення.
       Представником позивача в судовому засіданні було обґрунтовано звернення до суду позивача щодо стягнення аліментів з відповідача у судовому порядку саме тим, що таким чином відповідач буде зобов`язаний регулярно перераховувати грошові кошти в рахунок аліментів на утримання дітей саме у визначеному судовим рішенням розмірі, що є в інтересах дітей.
       Посилання апеляційної скарги ОСОБА_1 на те, що в даному випадку відсутній предмет спору, так як він добровільно сплачує кошти на утримання дітей, є безпідставними, оскільки право на подання позову до суду того із батьків з ким проживають діти про стягнення аліментів не ставиться у залежність від добровільної сплати іншого з батьків певних коштів на утримання дітей без належної домовленості між ними.
       Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
       Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
       У частинах першій та другій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
       За ч.1 ст. 141 СК України та ч.1 ст. 18 Конвенції про права дитини, батьки рівні у своїх правах та обов`язках щодо дитини. Батьки не мають привілеїв, переваг в питаннях виховання та утримання дитини. Існуючі положення законодавства сприяють забезпеченню справедливого балансу батьківських прав та обов`язків. Не виключенням є й матеріальне забезпечення дитини. 
       Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції надав неправильну оцінку обставинам справи та поданим сторонами доказам є необґрунтованими, оскільки суд ухвалив рішення, дослідивши та оцінивши докази у справі щодо їх належності, допустимості та достатності.
       Інші доводи, наведені в обґрунтування апеляційної скарги, не можуть бути підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи, ґрунтуються на неправильному тлумаченні норм матеріального та процесуального права і незгоді з ухваленим судовим рішенням, зводяться до необхідності переоцінки судом доказів.
       Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що вирішуючи даний спір, суд першої інстанції повно, всебічно та об`єктивно з`ясувавши обставини справи, оцінивши надані сторонами докази, дійшов вірного висновку про задоволення позовних вимог.
       Отже, порушень норм матеріального та процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування чи зміни рішення - не встановлено, а тому апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду відповідає вимогам ст. 263, 264 ЦПК України, і його слід залишити без змін. 
       Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд, - 

П О С Т А Н О В И В : 

       Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Ковальчук Денис Юрійович,- залишити без задоволення.
       Рішення Ленінського районного суду міста Дніпропетровська від 11 березня 2024 року - залишити без змін. 
       Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

       Судді:                  Н.М. Деркач

                М.М. Пищида

                І.Ю. Ткаченко