УХВАЛА
 
16 травня 2024 року
м. Київ
 
справа № 395/168/21
провадження № 61-7039ск24
 
Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Петрова Є. В., вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 13 липня 2023 року та постанову Черкаського апеляційного суду від 03 квітня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Новомиргородської міської ради Кіровоградської області, ОСОБА_2 про визнання незаконним та скасування рішення, 
 
ВСТАНОВИВ:
 
12 травня 2024 року ОСОБА_1 , через засоби поштового зв`язку, звернулася до Верховного Суду із касаційною скаргою на рішення Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 13 липня 2023 року та постанову Черкаського апеляційного суду від 03 квітня 2024 року в указаній вище справі, з пропуском строку на касаційне оскарження. 
 
До касаційної скарги додано клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження, яке мотивовано тим, що копію оскаржуваної постанови Черкаського апеляційного суду від 03 квітня 2024 року ОСОБА_1 отримала 13 квітня 2024 року, на підтвердження чого надано докази.
Оскільки повний текст судового рішення не було вручено у день його проголошення або складення, заявник має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, як такого, що пропущений з поважних причин відповідно до статті 390 ЦПК України.
Зважаючи на те, що строк на касаційне оскарження заявницею пропущено з поважних причин, тому він підлягає поновленню.
Разом з тим, подана касаційна скарга не може бути прийнята до розгляду та вирішено питання про відкриття касаційного провадження виходячи з наступного. 
У порушення пункту 3 частини четвертої статті 392 ЦПК України, до касаційної скарги не додано документ, що підтверджує сплату судового збору в розмірі визначеному законом або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.
Згідно підпунктом 1 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України                            «Про судовий збір» (у редакції, чинній на день подання позову - лютий                     2021 року) за подання до суду фізичною особою позовної заяви немайнового характеру судовий збір становив 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Відповідно до підпункту 7 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України                   «Про судовий збір» за подання до суду касаційної скарги на рішення суду, заяви про приєднання до касаційної скарги на рішення суду розмір судового збору становить 200 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги в розмірі оспорюваної суми.
Зі змісту касаційної скарги вбачається, що заявником оскаржуються судові рішення, якими відмовлено у задоволенні вимоги немайнового характеру (визнання незаконним та скасування рішення виконавчого комітету Новомиргородської міської ради № 1382 від 25 грудня 2008 року).
Таким чином, за подання касаційної скарги розмір судового збору становить                 1 816,00 грн (2 270,00 грн х 0,4 х 200%).
До касаційної скарги заявником надано клопотання про звільнення від сплати судового збору з підстав, визначених пунктом 1 частини першої статті 8 Закону України «Про судовий збір», оскільки розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача за попередній календарний рік. До клопотання додано Довідку про доходи ОСОБА_1 , видану Головному управлінням Пенсійного фонду України в Кіровоградській області, довідку Управління соціального захисту населення Новоукраїнської районної військової адміністрації, відомості з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про джерела/суми нарахованого доходу, нарахованого податку та військового збору станом на 02 травня 2024 року.
Відповідно до частини першої статті 8 Закону України «Про судовий збір» враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов: розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або позивачами є: військовослужбовці; батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю; члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї; особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю.
Згідно із частиною другою статті 8 Закону України «Про судовий збір» суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.
Згідно з частинами першою та третьою статті 136 ЦПК України суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на визначений строк у порядку, передбаченому законом, але не більше як до ухвалення судового рішення у справі. З підстав, зазначених у частині першій цієї статті, суд у порядку, передбаченому законом, може зменшити розмір належних до оплати судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, або звільнити від їх сплати.
Тлумачення статті 136 ЦПК України та статті 8 Закону України «Про судовий збір» свідчить, що підставою для відстрочення чи розстрочення сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення від його сплати, є врахування судом майнового стану сторони.
Закон України «Про судовий збір» визначає обов`язок особи, яка звертається до суду за захистом свого майнового, немайнового права та/або обов`язку, здійснити сплату судового збору. Такий обов`язок справляння судового збору є законним фінансовим обмеженням та убезпечує від надання права на безкоштовні провадження у цивільних справах.
За змістом практики ЄСПЛ щодо застосування статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, наведеній, зокрема у рішеннях ЄСПЛ у справах «Гергел і Георгета Стоїческу проти Румунії», «Креуз проти Польщі», сплата судових витрат не повинна перешкоджати доступу до суду, ускладнювати цей доступ таким чином, щоб завдати шкоди самій суті цього права. Судовий збір має бути розумним, таким, що з урахуванням фінансового положення заявника може бути ним сплачений. Великий розмір судових витрат, який не враховує фінансове положення заявників, може бути розглянутий як такий, що непропорційно обмежує право на доступ до правосуддя.
ЄСПЛ також вказав, що інтереси справедливого здійснення правосуддя можуть виправдовувати накладення фінансових обмежень на доступ особи до суду. Положення пункту 1 статті 6 Конвенції про виконання зобов`язання забезпечити ефективне право доступу до суду не означає просто відсутність втручання, але й може вимагати вчинення позитивних дій у різноманітних формах з боку держави; не означає воно й беззастережного права на отримання безкоштовної                    правової допомоги з боку держави у цивільних спорах і так само це положення не означає надання права на безкоштовні провадження у цивільних справах (Рішення ЄСПЛ у справі «Креуз проти Польщі» («Kreuz v. Poland») від 19 червня 2001 року, пункт 59).
Оцінюючи фінансовий стан особи, яка звертається до суду з вимогою про звільнення її від сплати судового збору, зменшення його розміру, надання відстрочки чи розстрочки в його сплаті, національні суди повинні встановлювати наявність у такої особи реального доходу (розмір заробітної плати, стипендії, пенсії, прибутку тощо), рухомого чи нерухомого майна, цінних паперів, можливості розпорядження ними без значного погіршення фінансового стану (рішення ЄСПЛ «Kniat v. Poland» від 26 липня 2005 року, пункт 44; рішення ЄСПЛ «Jedamski and Jedamska v. Poland» від 26 липня 2005 року, пункти 63-64).
Вирішуючи питання про відстрочення або розстрочення сплати судового збору суд виходить з того, що у своїй практиці Європейський суд зазначав, що право на доступ до суду, закріплене у статті 6 § 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, не є абсолютним: воно може бути піддане допустимим обмеженням, оскільки вимагає за своєю природою державного регулювання. Держави-учасниці користуються у цьому питанні певною свободою розсуду. Однак Суд повинен прийняти в останній інстанції рішення щодо дотримання вимог Конвенції; він повинен переконатись у тому, що право доступу до суду не обмежується таким чином чи такою мірою, що сама суть права буде зведена нанівець. Крім того, подібне обмеження не буде відповідати статті 6 § 1, якщо воно не переслідує легітимної мети та не існує розумної пропорційності між використаними засобами та поставленою метою.
Загальний розмір річного доходу ОСОБА_1 за попередній календарний рік становить 30 166,72 грн, а розмір судового збору, який підлягає сплаті за подання цієї касаційної скарги становить 1 816,00 грн та перевищує 5 відсотків розміру річного доходу заявниці за попередній календарний рік.
Враховуючи те, що розмір судового збору за подання касаційної скарги на оскаржувані судові рішення перевищує 5 відсотків розміру річного доходу заявниці за попередній календарний рік, Верховний Суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення клопотання ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору та визначення його у розмірі 1 508,33 грн, тобто розмір, який не перевищує 5 відсотків розміру річного доходу                       ОСОБА_1 за попередній календарний рік.
Отже, заявниці необхідно сплатити частину судового збору за подання касаційної скарги у розмірі 1 508,33 грн.
Судовий збір підлягає перерахуванню або внесенню за такими реквізитами: отримувач коштів - ГУК у м. Києві/Печерс. р-н/22030102; код отримувача                                       (за ЄДРПОУ) - 37993783; банк отримувача - Казначейство України (ЕАП);                           рахунок отримувача - UA288999980313151207000026007; код класифікації доходів бюджету - 22030102 «Судовий збір (Верховний Суд, 055)».
На підтвердження сплати судового збору необхідно суду надати документ, що підтверджує його сплату.
Відповідно до вимог частини другої статті 393 ЦПК України у разі якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 392 цього Кодексу, а також подана особою, яка відповідно до частини шостої статті 14 цього Кодексу зобов`язана зареєструвати електронний кабінет, але не зареєструвала його, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу, про що суддя постановляє відповідну ухвалу.
 
Ураховуючи викладене, касаційну скаргу слід залишити без руху та надати заявниці строк для усунення зазначених недоліків.
 
Керуючись статтями 185, 390, 392, 393 ЦПК України,
УХВАЛИВ:
Клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на касаційне оскарження задовольнити.
Поновити ОСОБА_1 строк на касаційне оскарження рішення Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 13 липня 2023 року та постанови Черкаського апеляційного суду від 03 квітня 2024 року.
Клопотання ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору за подання касаційної скарги задовольнити частково.
Зменшити розмір судового збору, що підлягає сплаті  ОСОБА_1 за подання касаційної скарги на рішення Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 13 липня 2023 року та постанови Черкаського апеляційного суду від 03 квітня 2024 рокуз 1 816,00 грн до 1 508,33грн.
Касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 13 липня 2023 року та постанову Черкаського апеляційного суду від 03 квітня 2024 року залишити без руху.
Надати для усунення зазначених вище недоліків строк, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення цієї ухвали.
У разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали настануть наслідки передбачені законом. 
Ухвала оскарженню не підлягає.
 
Суддя                                                                                                                   Є. В. Петров