КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

 

Справа № 761/4019/24                                                                                Головуючий у І інстанції Ковтуненко В.О.
Провадження № 33/824/1692/2024                                                           Головуючий у ІІ інстанції Таргоній Д.О.
 
ПОСТАНОВА
Іменем України
 
25 березня 2024 року Київський апеляційний суд в складі судді судової палати з розгляду цивільних справ Таргоній Д.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_1 - адвоката Попсуя Олександра Олександровича на постанову Шевченківського районного суду м. Києва від 31 січня 2024року про притягнення 
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП,
до адміністративної відповідальності  за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, 
 
УСТАНОВИВ:
 
Постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 31 січня 2024року  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 10 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 170,00 грн.
Стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у дохід держави судовий збір в сумі 605,60 грн.
Не погодившись з такою постановою суду першої інстанції, захисник ОСОБА_1 - адвокат Попсуй О.О. подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосуванням норм матеріального та процесуального права, просить постанову Шевченківського районного суду м. Києва від 31 січня 2024року скасувати, провадження у даній справі закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП за відсутності складу адміністративного правопорушення.
В доводах апеляційної скарги зазначає, що вина  ОСОБА_1 в скоєні адміністративного правопорушення не підтверджується наявним в матеріалах справи доказами та ґрунтується на припущеннях.
Захисник ОСОБА_1 - адвокат Попсуй О.О. звертає увагу апеляційного суду, в протоколі в графі «Склад адміністративного правопорушення», та в доданих до протоколу документах відсутні докази спільного проживання особи, що притягається до адміністративної відповідальності та потерпілої, що вони пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки, є однією сім`єю, взагалі не зазначено ступінь родинного зв`язку особи, як колишній чоловік, не розкрито суть адміністративного правопорушення.
Вказує на те, що матеріали справи не містять доказів вчинення саме насильства в сім'ї, тобто відсутня об`єктивна сторона правопорушення.
Враховуючи, що протокол про адміністративне правопорушення - це процесуальний документ, в якому певній особі ставиться у провину (висувається) вчинення того чи іншого правопорушення, обов`язковому доказуванню підлягають, зокрема час, місце, спосіб та інші обставини вчинення правопорушення, на думку скаржника, будь-яких доказів вчинення   ОСОБА_1 даного правопорушення до протоколу не додано.
В судовому засіданні  ОСОБА_1  та його захисник - адвокат Попсуй О.О. підтримали апеляційну скаргу, просили її задовольнити.
Потерпіла ОСОБА_2 в судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги заперечувала.
Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, вивчивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
Згідно з ч. 2 ст. 7 КУпАП провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.
Відповідно до положень ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.
Положеннями ст. 280 КУпАП передбачено, що суддя при розгляді справи про адміністративне правопорушення, в даному випадку, передбаченого статтею 173-2 КУпАП, у числі інших визначених законом обставин, зобов`язаний з`ясувати: чи мало місце правопорушення, за яке особа притягається до відповідальності; чи містить діяння склад адміністративного правопорушення, чи є особа винною у його вчиненні та чи підлягає вона адміністративній відповідальності.
Висновок про наявність чи відсутність в діях особи складу адміністративного правопорушення повинен бути обґрунтований, тобто зроблений на підставі всебічного, повного та об`єктивного дослідження всіх обставин і доказів, які підтверджують факт вчинення адміністративного правопорушення. Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в тому числі встановлення вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами.
Відповідно до вимог ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, а також іншими документами.
Як зазначено в ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Також ст. 62 Конституції України зазначає, що вина особи, яка притягується до відповідальності, має бути доведена належним чином, а не ґрунтуватися на припущеннях.
Так, відповідно до диспозиції ч. 1 ст. 173-2 КУпАП вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі винесення такого припису тягне за собою накладення штрафу від десяти до двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадські роботи на строк від тридцяти до сорока годин, або адміністративний арешт на строк до десяти діб.
Об`єктивна сторона вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі виражається в умисному вчиненні будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.
Тобто, виходячи з тлумачення диспозиції даної норми КУпАП, орган поліції зобов`язаний при складанні протоколу про адміністративне правопорушення, зазначати конкретно, в чому саме полягало насильство, а також вказати яка шкода заподіяна або могла бути заподіяна фізичному чи психологічному здоров`ю, що прямо витікає з диспозиції статті (погрози, образи, чи переслідування, позбавлення житла, їжі, тощо) і це є обов`язковим.
Як вбачається із матеріалів справи, судом першої інстанції було встановлено, що згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАВ № 588838 від 25 січня 2024 року, ОСОБА_1 19 січня 2024 року о 00:30 за адресою АДРЕСА_1 вчинив домашнє насильство фізичного характеру відносно колишньої дівчини, а саме тримав за горло, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.
Разом із тим, в протоколі про адміністративне правопорушення не було вказано, що ОСОБА_1 є співмешканцем ОСОБА_2 , а лише зазначено, що ОСОБА_1 вчинив домашнє насильство фізичного характеру, а саме тримав за горло.
Тобто, фабула правопорушення належним чином не була викладена у протоколі.
Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначає, що предметом регулювання цього Закону є правовідносини, що виникають у процесі запобігання та протидії домашньому насильству.
Згідно із ст. 3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання поширюється на таких осіб: подружжя; колишнє подружжя; мати (батько) або діти одного з подружжя (колишнього подружжя) та інший з подружжя (колишнього подружжя); особи, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у шлюбі між собою, їхні батьки та діти; особи, які мають спільну дитину (дітей); батьки (мати, батько) і дитина (діти); та ін.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 1 цього Закону домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.
Психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи (п. 14 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»).
Таким чином, під домашнє насильство, яке утворює склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, підпадають такі діяння, якими цілеспрямовано та навмисно спричиняється фізичне заподіяння шкоди члену сім`ї.
Отже, для встановлення у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, суд першої інстанції мав встановити, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є членами сім`ї, або спільно проживають чи проживали.
Проте, матеріали справи не містять доказів, які б свідчили про вчинення ОСОБА_1 дій, за які встановлена відповідальність за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.
Відповідно до ст. 256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи.
У відповідності до ч. 2 ст. 251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.
Посадовою особою, що складає протокол, ставиться у вину особі вчинення таких конкретних протиправних діянь, що містять в собі ознаки того чи іншого адміністративного правопорушення, що відображається у протоколі. Суддя ж, розглянувши справу повинен переконатись у наявності чи відсутності підстав для притягнення особи до адміністративної відповідальності за конкретні дії.
Розгляд справи про адміністративне правопорушення відбувається в межах протоколу про адміністративне правопорушення відносно конкретної особи.
Забезпечення доведеності вини є складовою частиною однієї із засад кримінального провадження відповідно до п. 10 ч. 1 ст. 7, ст. 17 КПК України та однією із засад судочинства відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 Конституції України.
Згідно зі ст. 62 Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
В матеріалах справи наявні пояснення ОСОБА_1 , які він надав інспектору СПНД ВП Шевченківського УП ГУНП у м. Києві лейтенанту поліції Швець І., відповідно до яких, 18 січня 2024 року приблизно 17 год. 00. хв. він забрав свою знайому ОСОБА_2 та пішов з нею та другом в кафе, після чого пішли додому. Коли друг пішов, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 лягли в ліжко та почали розмовляти. Після того, як ОСОБА_1 повідомив, що не хоче з ОСОБА_2 будь-яких відносин, вона почала його виштовхувати з ліжка та провокувати скандал. ОСОБА_1 викликав поліцію. Після приїзду поліції ОСОБА_1 та ОСОБА_2 домовились, що будуть спати порізно. Однак, коли він зайшов до кімнати, де була ОСОБА_2 , побачив як остання викликає поліцію та швидку. 
Також в матеріалах справи наявна ксерокопія заяви ОСОБА_2 від 22 січня 2024 року, в якій остання повідомляє, що з 18 січня 2024 року о 23 год. 00 хв. по 19 січня 2024 року 00 год. 45 хв. за адресою АДРЕСА_1 , між нею та її колишнім хлопцем ОСОБА_1 виник конфлікт, в результаті чого останній втратив контроль над собою та почав душити ОСОБА_2 . Через певний проміжок часу остання викликала поліцію та швидку, яка її забрала до лікарні. Після виписки з лікарні, ОСОБА_2 вирішила звернутися в поліцію з метою написання заяви та подальшого розгляду ситуації.
Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд вважає, що будь-яких доказів вчинення ОСОБА_1 домашнього насильства щодо ОСОБА_2 матеріали справи не містять. Працівники поліції не подали до суду рапорт про отримання виклику про домашнє насильство, не подали довідку про виклик швидкої, не відбирали пояснення від ОСОБА_2 , не встановлювали її особу, не встановлювали, які правовідносини існують між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , не встановили наслідки конфлікту, не надали доказів того, що наявна в матеріалах справи копія заяви ОСОБА_2 була зареєстрована відділом поліції.
Наведені вище обставини у своїй сукупності вказують на те, що в ході провадження у цій справі не доведено наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.
Матеріали справи не містять належних і достатніх доказів на підтвердження вчинення ОСОБА_1 домашнього насильства фізичного характеру відносно ОСОБА_2 , окрім самого протоколу про адміністративне правопорушення та пояснень останнього.
При цьому апеляційний суд враховує те, що протокол про адміністративне правопорушення за своєю суттю є процесуальним документом, яким уповноважений орган засвідчує певне порушення, допущене особою, яке містить склад адміністративного правопорушення, передбаченого відповідними нормами КУпАП  і який є підставою для подальшого провадження у справі.
Зважаючи на викладене та враховуючи позицію Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) щодо протоколу про адміністративне правопорушення, висловлену в рішенні по справі «Карелін проти Російської Федерації», апеляційний суд приходить до висновку, що протокол не може бути самостійним та достатнім доказом у справі про адміністративне правопорушення.
Таким чином, належних та достатніх доказів, які б підтверджували вину ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, матеріали справи не містять.
Частина 1 ст. 7 КУпАП передбачає, що ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.
Відповідно до п. 1 ст. 247 КУпАП провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.
За таких обставин апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційну скаргу захисника ОСОБА_1 - адвоката Попсуя О.О. слід задовольнити, постанову судді Шевченківського районного суду м. Києва від 31 січня 2024 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 10 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 170,00 грн, скасувати і прийняти нову постанову, якою провадження у справі закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП за відсутності події і складу даного адміністративного правопорушення.
Керуючись статтями 247, 284, 294 КУпАП, апеляційний суд
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_1 - адвоката Попсуя Олександра Олександровича задовольнити.
Постанову Шевченківського районного суду м. Києва від 31 січня 2024 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 10 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 170,00 грн скасувати і прийняти нову постанову, якою провадження у даній справі закрити на підставі пункту 1 статті 247 КУпАП через відсутність в діях ОСОБА_1 події та складу вказаного адміністративного правопорушення.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

 
Суддя
Київського апеляційного суду                                               Д.О.Таргоній