ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ
«23» квітня 2024 року
м. Харків
справа № 638/17666/23
провадження № 22ц/818/1461/24
 
Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
 
головуючого -         Бурлака І.В. (суддя-доповідач),
суддів -         Мальованого Ю.М., Яцини В.Б.
за участю секретаря - Волобуєва О.О.
учасники справи: 
заявниця - ОСОБА_1 , 
заінтересовані особи -  ОСОБА_2 , Ізюмський відділ державної реєстрації актів цивільного стану в Ізюмському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 25 січня 2024 року в складі судді Рибальченко Л.М.
в с т а н о в и в:
У листопаді 2023 року ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ОСОБА_2 , Ізюмський відділ державної реєстрації актів цивільного стану в Ізюмському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, звернулась до суду із заявою про встановлення факту народження дитини.

Заява мотивована тим, що вона проживала у селі Капитолівка Ізюмського району Харківської області, перебуває у шлюбі з ОСОБА_2 Село Капитолівка з 06 березня 2022 року по 11 вересня 2022 року перебувало в тимчасовій окупації, а з 24 лютого 2022 року по 06 березня 2022 року та з 11 вересня 2022 року по 24 вересня 2022 року у ньому велися бойові дії.

Вказала, що у період ведення бойових дій та тимчасової окупації села вона була вагітна, можливості виїхати до м. Харкова не мала через стан здоров`я та відсутність безпечного шляху евакуації. На час початку пологів вона знаходилася за місцем реєстрації в селі Капитолівка Ізюмського району Харківської області, та з метою надання медичної допомоги була транспортована органами окупаційної влади до медичного закладу у м. Курськ Курської області російської федерації, де ІНФОРМАЦІЯ_1 народила дитину, про що було видано медичне свідоцтво про народження та свідоцтво про народження серії НОМЕР_1 . 

Зазначила, що після народження дитини та деокупації села Капитолівка Ізюмського району Харківської області вона з дитиною повернулись через країни Європейського союзу до села. Для перетину кордону вона була вимушена отримати свідоцтво про народження дитини у російській федерації.

Після повернення до України вона звернулась до Ізюмського відділу державної реєстрації актів цивільного стану в Ізюмському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції для державної реєстрації народження дитини ОСОБА_3 та отримання свідоцтва про народження дитини українського зразка, однак їй відмовлено, оскільки вже існує актовий запис про народження, складений у російській федерації, та рекомендовано проставити апостиль або звернутися до суду для встановлення факту народження дитини.

Вказала, що у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, між російською федерацією та Україною розірвано усі дипломатичні відносини та припинена діяльність посольства російської федерації в Україні, у зв`язку з чим вона не має змоги проставити апостиль на свідоцтві про народження дитини. Свідоцтво про народження дитини, видане російською федерацією, без проставлення апостиля є недійсним і не створює правових наслідків, що позбавляє її можливості оформити державну допомогу при народженні дитини, відвідувати заклади освіти, отримувати медичну допомогу та користуватися медичним, соціальним страхуванням і забезпечити інтереси дитини. 
Таким чином, єдиним способом захисту прав та інтересів дитини і створення умов для здійснення дитиною особистих немайнових прав є встановлення факту народження дитини, який необхідний для реєстрації народження дитини за законодавством України та отримання свідоцтва про народження дитини українського зразка.

Вказала, що бажає обрати місце народження дитини за місцем проживання батьків - село Капитолівка Ізюмського району Харківської області.

Просила встановити факт народження громадянкою України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , дитини чоловічої статі - ОСОБА_3 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в селі Капитолівка Ізюмського району Харківської області, Україна, і матір`ю якої є ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянка України, а батьком - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , громадянин України.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 25 січня 2024 року в задоволенні заяви ОСОБА_1 - відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просила рішення суду - скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити її заяву в повному обсязі.
Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення суду ухвалено з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права. Так, суд вказав про неможливість встановлення факту народження дитини на підставі статті 317 ЦПК України, однак вона на неї взагалі не посилалась, а подала заяву на підставі статті 315 ЦПК України, якою передбачено розгляд справи про встановлення факту народження особи. Реєстрація народження дитини на території України не відбулась, та уповноважений орган відмовляє їй у реєстрації. Вона не має іншої можливості отримати легітимний документ, який посвідчує факт народження дитини та набуття громадянства. Народження дитини на території іноземної держави-агресора було вимушеним, та легалізувати свідоцтво про народження, видане в російській федерації, і проставити апостиль неможливо через розрив дипломатичних відносин між країнами. Батьки дитини є громадянами України, однак позбавлені можливості зареєструвати народження сина та позбавлені права вибору місця народження. Права дитини перебувають у стані невизначеності. Судом не враховано правові висновки, викладені в постанові Верховного Суду від 31 січня 2024 року у справі № 643/1873/23.

Відзивів на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції від учасників справи не надходило.

До суду апеляційної інстанції учасники справи, будучи належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, не з`явилися. 02 квітня 2024 року до суду апеляційної інстанції від ОСОБА_1 та ОСОБА_2 надійшли клопотання про розгляд справи за їх відсутністю. Клопотань щодо відкладення розгляду справи від учасників справи до суду апеляційної інстанції не надходило. У зв`язку з чим суд апеляційної інстанції уважав за можливе розглянути справу за їх відсутності на підставі частини другої статті 372 ЦПК України.
Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 необхідно задовольнити частково, рішення суду - скасувати.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що факт народження дитини вже встановлено та зареєстровано у російській федерації, про що видано свідоцтво про народження, в Україні такий факт визнається, та заявницею не надано доказів того, що встановлення вказаного факту судом потягне за собою виникнення, зміну або припинення особистих чи майнових прав.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 є громадянами України, зареєстровані та проживають за адресою: АДРЕСА_1 (а. с. 5-8).
З 17 грудня 2021 року ОСОБА_2 та ОСОБА_1 перебувають у шлюбі (а. с. 9).

Село Капитолівка  Оскільської сільської територіальної громади Ізюмського району Харківської області з 06 березня 2022 року по 11 вересня 2022 року перебувало в тимчасовій окупації, а з 24 лютого 2022 року по 06 березня 2022 року та з 11 вересня 2022 року по 24 вересня 2022 року у ньому велися бойові дії, про що зазначено в Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією, затвердженим наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22 грудня 2022 року № 309 з подальшими змінами.
З копії медичного свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 від 10 червня 2022 року, виданого Обласною бюджетною установою охорони здоров`я «Обласний пренатальний центр» у м. Курськ вбачається, що ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 народила дитину чоловічої статі (а. с. 10).

Як вбачається з фотокопії свідоцтва про народження від 21 червня 2022 року серії НОМЕР_1 , виданого 94600018 Відділом запису актів цивільного стану Адміністрації Медвенського району Курської області, ОСОБА_3 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце народження: російська федерація, Курська область, місто Курськ, про що 21 червня 2022 року складено актовий запис про народження № 110229460001800036009, батько - ОСОБА_2 , мати ОСОБА_1 (а. с. 11).

У листопаді 2023 року ОСОБА_1 звернулась до Ізюмського відділу державної реєстрації актів цивільного стану в Ізюмському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції із заявою про державну реєстрацію народження дитини, однак листом від 01 грудня 2023 року № 468/24.7-49 їй повідомлено, що надані нею копії документів про народження дитини, видані на території російської федерації та складені російською мовою, не входять до переліку документів, які підтверджують факт народження дитини та необхідні для державної реєстрації народження на території України. Також вказано, що свідоцтво про народження, отримане з компетентного органу російської федерації, може використовуватися на території України у вказані строки за умови додавання до нього перекладу українською мовою з засвідченням в порядку та спосіб, передбачений чинним законодавством України (а. с. 17, 31-32).

Відповідно до частини першої  статті 293 ЦПК України  окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Суд розглядає в порядку окремого провадження справи, зокрема, про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Частинами першою та другою статті 315 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи про встановлення факту, зокрема, народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження.

Перелік юридичних фактів, що підлягають встановленню в судовому порядку, зазначений у статті 315 ЦПК України, не є вичерпним.

Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за умов, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Відповідно до статті 49 Женевської конвенції про захист цивільного населення під час війни від 12 серпня 1949 року (далі - Женевська конвенція), стороною якої є Україна забороняється незалежно від мотивів здійснювати примусове індивідуальне чи масове переселення або депортацію осіб, що перебувають під захистом, з окупованої території на територію окупаційної держави або на територію будь-якої іншої держави незалежно від того, окупована вона чи ні.

Згідно із статтею 50 Женевської конвенції окупаційна держава повинна в співробітництві з державними та місцевими органами влади сприяти належному функціонуванню закладів, відповідальних за піклування про дітей і їхню освіту. Окупаційна держава повинна вжити всіх необхідних заходів для полегшення процедури встановлення особи дітей та реєстрації їхніх сімейних зв`язків. Вона за будь-яких обставин не повинна змінювати їхнього громадянського статусу або вносити їх до списків підконтрольних їй формувань або організацій.

Російська федерація відкликала заяву, яка була зроблена СРСР при ратифікації додаткового протоколу до Женевських конвенцій від 12 серпня 1949 року, що стосується захисту прав жертв міжнародних військових конфліктів. На території російської федерації також визнана недійсною постанова Верховної Ради СРСР від 04 серпня 1989 року № 303 «Про ратифікацію додаткового протоколу до Женевських конвенцій від 12 серпня 1949 року, яка стосується захисту жертв збройних конфліктів неміжнародного характеру». Цей закон набув чинності 12 листопада 2019 року.

Відповідно до статей 3, 7 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Дитина має бути зареєстрована відразу після народження і з моменту народження має право на ім`я і набуття громадянства, а також, наскільки це можливо, право знати своїх батьків і право на їх піклування. Держави-учасниці забезпечують здійснення цих прав згідно з їх національним законодавством та виконання їх зобов`язань за відповідними міжнародними документами у цій галузі, зокрема, у випадку, коли б інакше дитина не мала громадянства.

Відповідно до статті 6 Закону України від 18 січня 2001 року № 2235-ІІІ «Про громадянство України» (далі - Закон № 2235-ІІІ) громадянство України набувається, зокрема, за народженням.

Згідно із статтею 7 Закону № 2235-ІІІ особа, батьки або один з батьків якої на момент її народження були громадянами України, є громадянином України. Особа, яка має право на набуття громадянства України за народженням, є громадянином України з моменту народження.
Державній реєстрації підлягають народження фізичної особи та її походження, громадянство, шлюб, розірвання шлюбу у випадках, передбачених законом, зміна імені, смерть. Реєстрація актів цивільного стану провадиться відповідно до закону. Народження фізичної особи та її походження, усиновлення, позбавлення та поновлення батьківських прав, шлюб, розірвання шлюбу, зміна імені, смерть підлягають обов`язковому внесенню до Державного реєстру актів цивільного стану громадян в органах юстиції в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України (частини 3, 4 статті 49 Цивільного кодексу України).

Згідно із  статтею 144 Сімейного кодексу України (далі - СК України) батьки зобов`язані невідкладно, але не пізніше одного місяця від дня народження дитини, зареєструвати народження дитини в органі державної реєстрації актів цивільного стану України. Невиконання цього обов`язку є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Реєстрація народження дитини провадиться органом державної реєстрації актів цивільного стану з одночасним визначенням її походження та присвоєнням прізвища, імені та по батькові. Реєстрація народження дитини засвідчується Свідоцтвом про народження, зразок якого затверджує Кабінет Міністрів України.
Державна реєстрація актів цивільного стану проводиться з метою забезпечення реалізації прав фізичної особи та офіційного визнання і підтвердження державою, зокрема,  фактів народження фізичної особи та її походження. Свідоцтво про народження є основним документом, що засвідчує особу дитини до отримання паспорта громадянина України. Від наявності в дитини такого документа залежить виникнення у неї та реалізація особистих немайнових та майнових прав.

Відповідно до частин першої, четвертої статті 13 Закону України від 01 липня 2010 року № 2398-VI «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація народження дитини проводиться з одночасним визначенням її походження та присвоєнням їй прізвища, власного імені та по батькові. Походження дитини визначається відповідно до СК України.

Підставою для проведення державної реєстрації народження дитини є визначені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я документи, що підтверджують факт народження. У разі народження дитини поза закладом охорони здоров`я документ, що підтверджує факт народження, видає заклад охорони здоров`я, який проводив огляд матері та дитини. У разі якщо заклад охорони здоров`я не проводив огляд матері та дитини, документ, що підтверджує факт народження, видає медична консультаційна комісія в  порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Порядок утворення медичної консультаційної комісії та положення про неї затверджуються центральним органом виконавчої влади у сфері охорони здоров`я. Медична консультаційна комісія видає документ про народження у разі встановлення факту народження жінкою дитини. 

Відповідно до пункту 2 глави 1 розділу ІІІ Правил реєстрації актів цивільного стану підставами для проведення державної реєстрації народження є один із документів:
а) медичний висновок про народження, сформований в Реєстрі медичних висновків електронної системи охорони здоров`я відповідно до Порядку формування та видачі медичних висновків про народження в Реєстрі-медичних висновків електронної системи охорони здоров`я, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України від 18 вересня 2020 року № 2136, зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 30 вересня 2020 року за № 953/35236.
б) медичне свідоцтво про народження (форма № 103/о), форма якого затверджена наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08 серпня 2006 року № 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25 жовтня 2006 року за № 1150/13024;
в) медична довідка про перебування дитини під наглядом лікувального закладу (форма № 103-1/о), форма якої затверджена наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08 серпня 2006 року № 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25 жовтня 2006 року за № 1150/13024;

г) лікарське свідоцтво про перинатальну смерть (форма № 106-2/о), форма якого затверджена наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08 серпня 2006 року № 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25 жовтня 2006 року за № 1150/13024;
ґ) медичний документ, виданий компетентним суб`єктом іншої держави, що підтверджує факт народження, належним чином легалізований, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

При відсутності підстав для державної реєстрації народження, визначених у цьому пункті, державна реєстрація народження проводиться на підставі рішення суду про встановлення факту народження такою жінкою.

У рішенні суду повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд установив цей факт. Рішення суду про встановлення факту, який підлягає реєстрації в органах державної реєстрації актів цивільного стану або нотаріальному посвідченню, не замінює собою документів, що видаються цими органами, а є тільки підставою для одержання зазначених документів (стаття 319 ЦПК України).
Згідно з пунктом 4 глави 1 розділу ІІІ Правил реєстрації актів цивільного стану, якщо державна реєстрація народження дитини проводиться на підставі рішення суду про встановлення факту народження, дані про дату і місце народження дитини зазначають відповідно до рішення суду.

Відмовляючи у задоволенні заяви ОСОБА_1 суд першої інстанції виходив з того, що факт народження її сина підтверджений свідоцтвом про народження від 21 червня 2022 року, виданим у м. Курську російської федерації.

Разом з тим, спірна правова проблема обтяжена фактом народження дитини на території іноземної держави-агресора російської федерації, на яку матір дитини було примусово доправлено для прийняття пологів з окупованої території України (село Капитолівка Ізюмського району Харківської області) з видачею свідоцтва про народження.

Відповідно до статті 22 Закону України від 23 червня 2005 року № 2709-IV «Про міжнародне приватне право» до особистих немайнових прав застосовується право держави, у якій мала місце дія чи інша обставина, що стала підставою для вимоги про захист таких прав, якщо інше не передбачено законом.
Згідно із частиною першою статті 13 Закону про міжнародне приватне право документи, що видані уповноваженими органами іноземних держав у встановленій формі, визнаються дійсними в Україні в разі їх легалізації, якщо інше не передбачено законом або міжнародним договором України.

Аналогічно регламентовано зазначене питання у пункті 7 глави 1 розділу II Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18 жовтня 2000 року № 52/5, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 18 жовтня 2000 року за № 719/4940 (далі - Правила реєстрації актів цивільного стану), відповідно до якого документи, видані компетентними органами іноземних держав на посвідчення актів цивільного стану, здійснених поза межами України за законами відповідних держав щодо громадян України, іноземців і осіб без громадянства визнаються дійсними в Україні за наявності легалізації, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 04 лютого 2023 року № 107 «Про деякі питання прийняття на території України під час воєнного стану документів, виданих уповноваженими органами іноземних держав» під час воєнного стану та протягом шести місяців після його припинення або скасування документи, виготовлені або засвідчені на території іноземних держав установою або спеціально на те уповноваженою особою в межах їх компетенції за установленою формою і скріплені гербовою печаткою, приймаються на території України без спеціального посвідчення (консульської легалізації, проставлення апостиля тощо) у разі, коли станом на 24 лютого 2022 року такі документи приймалися на території України без спеціального посвідчення.
Однак зазначені норми незастосовні у правовідносинах за участю російської федерації.

У зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України та повномасштабним вторгненням  24 лютого 2022 року російських військ на територію України задля знищення Української держави, захоплення силою української території та встановлення окупаційного контролю Президент України Володимир Зеленський підписав Указ № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні».

У відповідь на акт збройної агресії російської федерації проти України Президент України Володимир Зеленський підтримав пропозицію Міністерства закордонних справ України про розрив дипломатичних відносин України з російською федерацією, про що 24 лютого 2022 року оголошено на офіційному веб-сайті Міністерства закордонних справ України.

На доручення Глави Української держави Міністерство закордонних справ України розпочало процедуру розриву дипломатичних відносин відповідно до норм міжнародного права.

01 грудня 2022 року прийнято Закон України № 2783-IX «Про вихід з Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах 1993 року та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року» (далі - Закон № 2783-IX).

22 грудня 2022 року Закон № 2783-IX опубліковано у газеті «Голос України» та 23 грудня 2022 року він набрав чинності.
Закон № 2783-IX передбачає:
зупинення дії Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах, вчиненої від імені України  у м. Мінську 22 січня 1993 року і ратифікованої Законом України від 10 листопада 1994 року № 240/94-ВР, та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року (далі - Мінська конвенція та Протокол), вчиненого від імені України у м. Москві 28 березня 1997 року і ратифікованого Законом України від 03 березня 1998 року № 140/98-ВР, у відносинах з рф та Республікою Білорусь (стаття 1);
вихід з Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах, вчиненої від імені України у м. Мінську 22 січня 1993 року і ратифікованої Законом України від 10 листопада 1994 року № 240/94-ВР, та Протоколу до неї, вчиненого від імені України у м. Москві 28 березня 1997 року і ратифікованого Законом України від 03 березня 1998 року № 140/98-ВР (стаття 2).

Відповідно до статті 72 Віденської конвенції про право міжнародних договорів, якщо договором не передбачається інше або якщо учасники не погодились про інше, зупинення дії договору відповідно до його положень або відповідно до цієї Конвенції звільняє учасників, у взаємовідносинах яких зупиняється дія договору, від зобов`язання виконувати договір у своїх взаємовідносинах протягом періоду зупинення.

Стаття 25 Закону України «Про міжнародні договори України» містить аналогічну норму, відповідно до якої зупинення дії міжнародного договору України за умов, якщо договір не передбачає іншого, чи за відсутності іншої домовленості з іншими його сторонами, звільняє Україну від зобов`язання виконувати його протягом періоду зупинення дії договору з тими його сторонами, з якими зупинено дію договору, і не впливає стосовно іншого на встановлені договором правові відносини України з іншими його сторонами.

За повідомленням Міністерства закордонних справ України дію Мінської конвенції у відносинах з російською федерацією  та Республікою Білорусь зупинено з 27 грудня 2022 року.

З дати зупинення дії Мінської конвенції, зокрема, до документів, виданих на території російської федерації і Білорусі, при їх пред`явленні на території України застосовується вимога засвідчення апостилем згідно з Конвенцією, що скасовує вимогу легалізації іноземних офіційних документів, від 05 жовтня 1961 року, яка є чинною у відносинах України з російською федерацією і Білоруссю.
Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що свідоцтво про народження від 21 червня 2022 року серії НОМЕР_1 , видане у м. Курську російської федерації на ім`я ОСОБА_3 може підтверджувати особу цієї дитини лише у випадку засвідчення його оригіналу чи дублікату апостилем.
Водночас, з огляду на збройний конфлікт між російською федерацією та Україною заявниця (мати дитини) позбавлена фізичної можливості на апостилювання свідоцтва про народження дитини відповідними органами російської федерації, яким надаються повноваження на проставлення апостиля.

Батьки дитини є громадянами України та проживають у селі Капитолівка Ізюмського району Харківської області, тому малолітній ОСОБА_3  має право на набуття громадянства України за народженням відповідно до статті 7 Закону № 2235-ІІІ, проте внаслідок збройної агресії російської федерації проти України та з урахуванням розриву дипломатичних відносин України з російською федерацією  батьки позбавлені можливості зареєструвати народження сина в органі державної реєстрації актів цивільного стану України.

Висновок суду першої інстанції про те, що факт народження сина заявниці вже встановлений на території іншої держави і не потребує додаткового підтвердження, є помилковими.

Відповідно до частини першої статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Важливою складовою принципу верховенства права є принцип правової визначеності.
Європейська Комісія «За демократію через право» (Венеційська Комісія) у Доповіді про правовладдя, ухваленій на її 86-му пленарному засіданні, що відбулося 25-26 березня 2011 року, зазначила, що правова визначеність у державі, яка керується верховенством права, зокрема, передбачає, що текст закону має бути легкодоступним; закони мають бути застосовані у передбачуваний спосіб та з логічною послідовністю; юридичні норми мають бути чіткі і точні; держава повинна дотримуватись взятих на себе певних зобов`язань, виконувати покладені на неї певні функції чи виголошені нею перед людьми певні обіцянки (поняття «законних очікувань»).

У справі склалась така ситуація, за якої батьки дитини - громадяни України позбавлені юридичної можливості засвідчити в Україні факт народження дитини в позасудовий спосіб внаслідок обставин, що не залежали від них - окупації міста їх проживання (село Капитолівка Ізюмського району Харківської області) та вимушених пологів у м. Курську російської федерації, де видано свідоцтво про народження дитини російського зразка, що не визнається дійсним в Україні з наведених вище підстав.

Особисті немайнові та майнові права малолітнього ОСОБА_3 перебувають у стані правової невизначеності. Фактично дитина не має громадянства та позбавлена прав, які з цим пов`язані, а, отже, потребує гарантованого Конституцією України та міжнародними договорами державного захисту.
Зазначене відповідає висновкам, викладеним у постанові Верховного Суду від 31 січня 2024 року у справі № 643/1873/23, провадження № 61-9113св23.

На підставі вищенаведеного та з урахуванням того, що встановлення факту народження дитини має істотне значення для реалізації прав людини та громадянина України, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення про встановлення факту народження дитини за заявою ОСОБА_1 .
Разом з тим, із заяви ОСОБА_1 вбачається, що вона просила встановити факт народження нею дитини у селі Капитолівка Ізюмського району Харківської області. Однак, сама заявниця визнає та це підтверджується матеріалами справи, що дитина насправді народилась у м. Курську російської федерації, а не на території України.

Посилання заявниці на можливість вибору місця народження дитини на підставі статті 13 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», яка передбачає, що якщо державна реєстрація народження дитини проводиться за місцем проживання батьків чи одного з них, то за їх бажанням місцем народження дитини в актовому записі про народження може бути визначене фактичне місце її народження або місце проживання батьків чи одного з них, є помилковими, оскільки ця норма стосується внесення даних до актового запису при реєстрації народження дитини у позасудовому порядку, а не встановлення факту народження за рішенням суду.

За таких умов, оскільки суд позбавлений можливості встановлювати факт, який не відповідає дійсності, колегія суддів вважає за можливе частково задовольнити заяву ОСОБА_1 та встановити факт народження громадянкою України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , дитини чоловічої статі - ОСОБА_3 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Курську Курської області російської федерації, матір`ю якого є ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянка України, а батьком - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , громадянин України.
Керуючись ст. ст. 367, 368,  ст.374, ст.376, ст. ст. 381 - 384, 389 ЦПК України,
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.
Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 25 січня 2024 року - скасувати та ухвалити нове судове рішення.
Заяву ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ОСОБА_2 , Ізюмський відділ державної реєстрації актів цивільного стану в Ізюмському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, про встановлення факту народження дитини - задовольнити частково.
Встановити факт народження громадянкою України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , дитини чоловічої статі - ОСОБА_3 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Курську Курської області російської федерації, матір`ю якого є ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянка України, а батьком - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , громадянин України.
В іншій частині в задоволенні заяви  ОСОБА_1 - відмовити.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня набрання законної сили.

Головуючий                                                          І.В. Бурлака

Судді                                                                  Ю.М. Мальований 

В.Б. Яцина 
Повний текст постанови складено 23 квітня 2024 року.