ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
Іменем України
25 червня 2024 року
м. Харків
справа №643/4629/20
провадження №22-ц/818/2006/24
Харківський апеляційний суд у складі:
Головуючого: Маміної О.В.
суддів: Мальованого Ю.М., Тичкової О.Ю.,
за участі секретаря Сізонової О.О.
учасники справи:
позивач - Харківська міська рада
відповідач ОСОБА_1 , ОСОБА_2 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харків в режимі відеоконференції цивільну справу за позовом Харківської міської ради до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення орендної плати за користування земельною ділянкою, -
за апеляційними скаргами представника  ОСОБА_1 - Лагути Геннадія Олексійовича та  ОСОБА_2 на рішення Московського районного суду м. Харкова від 22 лютого 2024 року, постановлене суддею Мельниковою І.Д.
в с т а н о в и в :
У березні 2020 року Харківська міська рада звернулась до суду із позовом, в якому просила стягнути на її користь з ОСОБА_2 безпідставно збережені кошти у розмірі орендної плати в сумі 492475,70 грн та стягнути з ОСОБА_1 безпідставно збережені кошти у розмірі орендної плати в сумі 856 772,80 грн., та стягнути з відповідачів судові витрати.
Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 22 лютого 2024 року позов задоволено. Стягнуто з  ОСОБА_2 на користь Харківської міської ради безпідставно збережені кошти у розмірі орендної плати в сумі 492475,70 грн. Стягнуто з  ОСОБА_1 на користь Харківської міської ради безпідставно збережені кошти у розмірі орендної плати в сумі 856772,80 грн. Стягнуто з  ОСОБА_2 на користь Харківської міської ради судовий збір в розмірі 7387,14 грн. Стягнуто з  ОСОБА_1 на користь Харківської міської ради судовий збір в розмірі 12851,59 грн. 

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 адвокат Лагута Геннадій Олексійович просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимоги повністю.
Посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права; зазначає, що суд першої інстанції не взяв до уваги, що ОСОБА_1 не є належним відповідачем, оскільки 15.08.2017 року був внесений запис про передачу у безстрокове право користування часткою нежитлової будівлі у розмірі 665/1000 Товариству з обмеженою відповідальністю «ІНЕКС». Таким чином саме ТОВ «ІНТЕКС» має відшкодовувати Харківській міській раді кошти за користування земельною ділянкою.
В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимоги повністю.
Посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права; зазначає, що матеріали справи не містять доказів фактичного використання ним 1422,77 га земельної ділянки для експлуатації та обслуговування нежитлової будівлі літ. «А-2», з урахуванням, зокрема, наявності ще кількох будівель на цій земельній ділянці, які належать іншим власникам. Суд не дослідив пропорцію у користуванні земельною ділянкою, на якій розташована вказана будівля, оскільки частки у праві користування земельною ділянкою, на якій розташована будівля не є тотожними часткам у праві власності на відповідну будівлю. В спірний період (з 01.03.2019 по 31.12.2019 року) структура власності на нежитлову будівлю літ. «А-2» по АДРЕСА_1 змінилася зі спільної часткової на особисту кожного з колишніх співвласників. При цьому при виділі реальних часток може мати місце відступ від розміру ідеальних часток, а тому їх площа може бути не тотожною.Суд ухвалив рішення стягнути грошові кошти за ймовірне користування земельною ділянкою, яка призначена для зв`язку і телекомунікацій (для експлуатації та обслуговування центру електрозв`язку № 11), одночасно з цим зробивши висновок про те, що він нібито користувався вказаною земельною ділянкою для експлуатації та обслуговування нежитлової будівлі літ. «А-2».
Також зазначає, що суд розглянув справу за відсутності ОСОБА_2 , який не був повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи.
Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ст.367 ЦПК України- в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у період з 01.03.2019 по 31.12.2019 не сплачували за користування земельною ділянкою по АДРЕСА_1 плату за землю у встановленому законодавчими актами розмірі, внаслідок чого зберегли за рахунок Харківської міської ради як власника земельної ділянки за вказаною адресою майно - грошові кошти у розмірі орендної плати у сумі 856 772,80 грн та 492 475,70 грн відповідно.
Такі висновки суду першої інстанції відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи.
Судом встановлено, що Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 25.04.2019 №164948465 право власності на нежитлову будівлю літ. «А-2» загальною площею 4422,1 кв.м. по АДРЕСА_1 зареєстроване: 30/100 часток з 13.10.2017 за ОСОБА_2 на підставі договору дарування від 13.10.2017 №7301; 335/100 часток з 30.11.2016 за ОСОБА_2 на підставі договору купівлі- продажу від 21.10.2016 №5350; 635/100 часток з 30.11.2016 за ОСОБА_1 на підставі договору купівлі- продажу від 21.10.2016 №5350.

Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 24.02.2020 №201519113 право власності на: - нежитлові приміщення 1-го поверху №20, 21, 21а, 21б, 22-:-24, 24а площею 130,7 м.кв. в літ. «А-2» по АДРЕСА_1 з 15.08.2019 зареєстроване за ОСОБА_2 на підставі технічного паспорту від 23.07.2018, (видавник: ТОВ «ХАРКІВСЬКЕ БЮРО ТЕХГІЧНОЇ ІНВЕНТАРИЗАЦІЇ», висновку щодо технічної можливості поділу об`єкта нерухомого майна від 25.07.2018 №278, договору про поділ нерухомого майна від 23.07.2019 №4102, договору дарування від 13.10.2017 №7301; - нежитлові приміщення підвалу №I-:-XXI площею 360,4 м.кв.; 1-го поверху №1, 3-:-15, 17, 18, 19 площею 348,9 м.кв.; 2-го поверху № 90, 91, 93-:-97, 148, 148а, 149, 149а, 1496 площею 539,5 м.кв.; мансарди №151, 152, 153, 157 площею 73,4 кв.м. в літ. «А-2» загальною площею 1322,2 кв.м. з 15.08.2019 зареєстроване за ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу від 21.10.2016 №5350, технічного паспорту від 23.07.2018 (видавник: ТОВ «ХАРКІВСЬКЕ БЮРО ТЕХНІЧНОЇ ІНВЕНТАРИЗАЦІЇ»); договір про поділ майна від 23.07.2019 №4102, висновку щодо технічної можливості поділу об`єкта нерухомого майна від 25.07.2018 №278; - нежитлові приміщення 1-го поверху №16, 26-:-30, 28а, 32, 32а, 32б, 32в, 33, 36-:-46, 48, 48a, 49, 49a, 50, 52, 53, 53a, 536, 55-:-68, 58a, 70-:-84, 89, 71a, 74a, 7ба, 81а, площею 1261,7 кв.м.; 2-го поверху №100-:-109, 100а, 100б, 100в, 100г, 100д, 100е, 101а, 1016, 101в, 105а, 1096, 109в, 111, 112, 114-:-119, 115б, 121, 122, 125, 126, 128, 130, 131, 134, 135, 136, 137, 139, 140, 141, 144, 145, 147 площею 1463,3 кв.м., мансарди №150, 150а площею 86,7 кв.м. в літ. «А-2» загальною площею 2811,7 кв.м. з 15.08.2019 за ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 21.10.2016 №5350, договору про поділ майна від 23.07.2019 №4102, технічного паспорту від 23.07.2018 (видавник: ТОВ «ХАРКІВСЬКЕ БЮРО ТЕХНІЧНОЇ ІНВЕНТАРИЗАЦІЇ»), висновку щодо технічної можливості поділу об`єкта нерухомого майна від 25.07.2018 №278.

Відповідно до витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 20.01.2020 №HB-0004419652020 земельна ділянка площею 0,3898 га з кадастровим номером 6310137500:01:007:0504 по АДРЕСА_1 знаходиться у комунальній власності. Категорія земель - землі промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення; вид використання - для експлуатації та обслуговування центру електрозв`язку №11. Дата державної реєстрації вказаної земельної ділянки 28.11.2005.

Враховуючи відсутність зареєстрованих за будь-якими юридичними або фізичними особами прав на земельну ділянку по АДРЕСА_1 з кадастровим номером 6310137500:01:007:0504, та з урахуванням ст. ст. 12, 80, 83 Земельного кодексу України земельна ділянка площею 0,3898 га по АДРЕСА_1 перебуває у власності територіальної громади міста Харкова в особі Харківської міської ради.

Згідно інформації Департаменту земельних відносин Харківської міської ради від 13.06.2019 №4158/0/225-19 рішення Харківської міської ради щодо продажу, надання у користування, надання згоди на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та припинення права користування земельною ділянкою по АДРЕСА_1 не готувались, договори оренди землі не укладались. 

Згідно листів ГУ ДФС у Харківській області від 11.06.2019 №18388/9/20-40-57-06-19 та від 11.06.2019 №18379/9/20-40-57- 06-19 як платники земельного податку за земельну ділянку по АДРЕСА_1 ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не зареєстровані, податок не сплачують.

Департаментом територіального контролю Харківської міської ради 24.02.2020 здійснено обстеження земельної ділянки з урахуванням звіту з геодезичної зйомки земельної ділянки по АДРЕСА_1 , розробленого ТОВ «Інститут планування територій» та витягу з Державного земельного кадастру від 20.01.2020 №HB-0004419652020. 

Згідно витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 20.01.2020 №HB-0004419652020, площа вказаної земельної ділянки з кадастровим номером 6310137500:01:007:0504 складає 0,3898 га. 

Обстеженням на місцевості встановлено, що на земельній ділянці (кадастровий номер 6310137500:01:007:0504) площею 0,3898 га по АДРЕСА_1 розташована нежитлова будівля літ. «А-2», право власності на яку (по приміщенням), з 13.10.2017 по теперішній час зареєстроване за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . 

Вказана земельна ділянка частково огороджена, використовується з 18.02.2019 по теперішній час ОСОБА_1 , ОСОБА_2 для експлуатації та обслуговування нежитлової будівлі літ. «А-2». 

За результатами обстеження складено акт обстеження земельної ділянки по АДРЕСА_1 від 24.02.2020.

Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права від 17.08.2017 р.вказано, що 15.08.2017 р. був внесений запис про передачу ОСОБА_1 у безстрокове право користування часткою нежитлової будівлі у розмірі 665/1000 Товариству з обмеженою відповідальністю "ІНЕКС" (код ЄДРПОУ: 30062380, адреса: Харківська обл., Харківський р-н, смт Пісочин, вул. Некрасова, 11) на підставі протоколу №2 ТОВ "ІНЕКС" від 08.06.2017 р. 
Відповідно до протоколу №2 Загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю "ІНЕКС" від 08 червня 2017 року (копія додається) було прийнято рішення здійснити збільшення Статутного капіталу Товариства за рахунок додаткового внеску учасника шляхом передачі «права користування частиною нежитлового приміщення», яке оцінено в 65 625,00 (шістдесят п`ять тисяч шістсот двадцять п`ять) гривень і яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та належить учаснику на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна від 21 жовтня 2016 року.
Відповідно до положень статті 80 ЗК України суб`єктами права на землі комунальної власності є територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування.
За змістом статей 122, 123, 124 ЗК України міські ради передають земельні ділянки у власність або користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб. Надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється на підставі рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу, шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки.
Згідно зі статтею 206 ЗК України використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.
У разі надання земельної ділянки в оренду укладається договір оренди земельної ділянки, яким за положенням частини першої статті 21 Закону України «Про оренду землі» визначається орендна плата за землю як платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою.
Частиною другою статті 152 ЗК України передбачено, що власник земельної ділянки може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.
Відповідно до частин першої та другої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.
Отже, у випадку використання земельної ділянки комунальної власності, якій присвоєно окремий кадастровий номер, без оформлення договору оренди, власник такої земельної ділянки (орган місцевого самоврядування, який представляє інтереси територіальної громади) може захистити своє право на компенсацію йому вартості неотримання орендної плати в порядку, визначеному статтею 1212 ЦК України.
Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала.
Частиною першою статті 93 ЗК України встановлено, що право оренди земельної ділянки це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Землекористувачі також зобов`язані своєчасно сплачувати орендну плату.
Згідно із пунктом 38.1 статті 38 ПК України виконанням податкового обов`язку визнається сплата в повному обсязі платником відповідних сум податкових зобов`язань у встановлений податковим законодавством строк.
З матеріалів справи убачається, що право власності на нежитлову будівлю літ. «А-2» загальною площею 4422,1 кв.м. по АДРЕСА_1 зареєстроване: 30/100 часток з 13.10.2017 за ОСОБА_2 на підставі договору дарування від 13.10.2017 №7301; 335/100 часток з 30.11.2016 за ОСОБА_2 на підставі договору купівлі- продажу від 21.10.2016 №5350; 635/100 часток з 30.11.2016 за ОСОБА_1 на підставі договору купівлі- продажу від 21.10.2016 №5350.
Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 24.02.2020 №201519113 право власності на: - нежитлові приміщення 1-го поверху №20, 21, 21а, 21б, 22-:-24, 24а площею 130,7 м.кв. в літ. «А-2» по АДРЕСА_1 з 15.08.2019 зареєстроване за ОСОБА_2 на підставі технічного паспорту від 23.07.2018, (видавник: ТОВ «ХАРКІВСЬКЕ БЮРО ТЕХГІЧНОЇ ІНВЕНТАРИЗАЦІЇ», висновку щодо технічної можливості поділу об`єкта нерухомого майна від 25.07.2018 №278, договору про поділ нерухомого майна від 23.07.2019 №4102, договору дарування від 13.10.2017 №7301; - нежитлові приміщення підвалу №I-:-XXI площею 360,4 м.кв.; 1-го поверху №1, 3-:-15, 17, 18, 19 площею 348,9 м.кв.; 2-го поверху № 90, 91, 93-:-97, 148, 148а, 149, 149а, 1496 площею 539,5 м.кв.; мансарди №151, 152, 153, 157 площею 73,4 кв.м. в літ. «А-2» загальною площею 1322,2 кв.м. з 15.08.2019 зареєстроване за ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу від 21.10.2016 №5350, технічного паспорту від 23.07.2018 (видавник: ТОВ «ХАРКІВСЬКЕ БЮРО ТЕХНІЧНОЇ ІНВЕНТАРИЗАЦІЇ»); договір про поділ майна від 23.07.2019 №4102, висновку щодо технічної можливості поділу об`єкта нерухомого майна від 25.07.2018 №278; - нежитлові приміщення 1-го поверху №16, 26-:-30, 28а, 32, 32а, 32б, 32в, 33, 36-:-46, 48, 48a, 49, 49a, 50, 52, 53, 53a, 536, 55-:-68, 58a, 70-:-84, 89, 71a, 74a, 7ба, 81а, площею 1261,7 кв.м.; 2-го поверху №100-:-109, 100а, 100б, 100в, 100г, 100д, 100е, 101а, 1016, 101в, 105а, 1096, 109в, 111, 112, 114-:-119, 115б, 121, 122, 125, 126, 128, 130, 131, 134, 135, 136, 137, 139, 140, 141, 144, 145, 147 площею 1463,3 кв.м., мансарди №150, 150а площею 86,7 кв.м. в літ. «А-2» загальною площею 2811,7 кв.м. з 15.08.2019 за ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 21.10.2016 №5350, договору про поділ майна від 23.07.2019 №4102, технічного паспорту від 23.07.2018 (видавник: ТОВ «ХАРКІВСЬКЕ БЮРО ТЕХНІЧНОЇ ІНВЕНТАРИЗАЦІЇ»), висновку щодо технічної можливості поділу об`єкта нерухомого майна від 25.07.2018 №278.
Відповідно до витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 20.01.2020 №HB-0004419652020 земельна ділянка площею 0,3898 га з кадастровим номером 6310137500:01:007:0504 по АДРЕСА_1 знаходиться у комунальній власності. Категорія земель - землі промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення; вид використання - для експлуатації та обслуговування центру електрозв`язку №11. Дата державної реєстрації вказаної земельної ділянки 28.11.2005. 
Відповідне право щодо вказаної земельної ділянки за відповідачами не зареєстровано.
За змістом глави 15 Земельного кодексу України право користування земельною ділянкою комунальної власності реалізується, зокрема, через право оренди.
Відповідно до ст. 125 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.
Зважаючи на ці положення, новий власник чи орендар земельної ділянки не звільняється від необхідності оформлення права на земельну ділянку відповідно до вимог законодавства.
Аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що з моменту виникнення права власності на нерухоме майно у власника виникає обов`язок оформити та зареєструвати речове право на відповідну земельну ділянку, розташовану під цією будівлею.
Однак, в матеріалах справи відсутні докази державної реєстрації права оренди земельної ділянки, яка перебуває у користуванні відповідачів.
Відповідно до статті 206 Земельного кодексу України використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.
Статтею 14 Податкового кодексу України визначено, що плата за землю - це обов`язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності.
Харківська міська рада, звертаючись до суду з відповідним позовом, як на правову підставу своїх вимог послалася на положення статей 1212-1214 Цивільного кодексу України, а обґрунтовуючи свої вимоги про стягнення 856772,80 грн., вказувала, що ця сума є сумою несплаченої відповідачами орендної плати за використання земельної ділянки, яка перебуває у комунальній власності, без укладення договору оренди за період з 01.03.2019 року по 31.12.2019 року, внаслідок чого Харківська міська рада (орган місцевого самоврядування) був позбавлений можливості отримати дохід у такому розмірі від здачі спірної земельної ділянки в оренду, чим порушені охоронювані законом права та інтереси держави в особі громади щодо неодержаних грошових коштів у розмірі орендної плати за землю.
Відповідно до ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.  Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.
Стаття 1212 Цивільного кодексу України досить широко визначає підстави виникнення зобов`язань у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави.
Втім, предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.
За змістом пункту 4 частини третьої статті 1212 Цивільного кодексу України положення глави 83 Цивільного кодексу України застосовується також до вимог про відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.
Відповідно до загальних положень законодавства про відшкодування завданої шкоди таке відшкодування є мірою відповідальності. Разом з тим обов`язок набувача повернути безпідставно набуте (збережене) майно потерпілому не належить до заходів відповідальності, оскільки боржник при цьому не несе жодних майнових втрат - він зобов`язується повернути тільки майно, яке безпідставно утримував (зберігав). На відміну від зобов`язань, які виникають із завдання шкоди, для відшкодування шкоди за п. 4 ч. 3 ст.1212 Цивільного кодексу України вина не має значення, оскільки важливий сам факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої.
Зважаючи на те, що відповідачами не оформлено права власності або права на постійне землекористування вказаною ділянкою, отже, єдиною можливою формою здійснення плати за землю для відповідача, як землекористувача, є орендна плата (статті 14.1.72, 14.1.73 Податкового кодексу України).
Матеріали справи не містять доказів належного оформлення права на земельну ділянку ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , зокрема укладення договору оренди з Харківською міською радою та державної реєстрації такого права.
Перехід до особи права власності на нерухоме майно надає останньому право на оформлення відносин землекористування, реалізація якого виражається в укладенні сторонами договору та виникненні у такої особи обов`язку внесення орендної плати власнику земельної ділянки.
Таким чином, із часу виникнення права власності на нерухоме майно, у ОСОБА_2 та ОСОБА_4 виник й обов`язок укласти та зареєструвати договір оренди на земельну ділянку, яка перебуває в їх користуванні. Цього обов`язку відповідачі не виконали, а, отже, без законних підстав зберігли у себе майно - кошти за оренду землі.
З огляду на викладене, ОСОБА_2 та ОСОБА_1 як фактичні користувачі земельної ділянки, що без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки зберіли у себе кошти, мали заплатити за користування нею та зобов`язані повернути ці кошти власнику земельної ділянки на підставі ч.1ст. 1212 Цивільного кодексу України.
Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 у справі 629/4628/16-ц (провадження № 14-77цс18), а також у постановах Верховного Суду України від 30.11.2016 у справі №922/1008/15 (провадження № 3-1271гс16), від 07.12.2016 у справі № 922/1009/15 (провадження №3-1348гс16), від 12.04.2017 у справах № 922/207/15 (провадження № 3-1345гс16) і №922/5468/14 (провадження № 3-1347гс16).
До моменту оформлення власником об`єкта нерухомого майна права оренди земельної ділянки, на якій розташований цей об`єкт, відносини з фактичного користування земельною ділянкою без укладеного договору оренди та недоотримання її власником доходів у вигляді орендної плати є за своїм змістом кондикційними.
Фактичний користувач земельної ділянки, який без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки зберіг у себе кошти, які мав сплатити за користування нею, зобов`язаний повернути ці кошти власнику земельної ділянки на підставі ч. 1ст. 1212 Цивільного кодексу України.
Колегія суддів зазначає, що відновлення порушених прав Харківської міської ради за таких обставин і в такий спосіб не створює для відповідачів, як власників жодних необґрунтованих, додаткових або негативних наслідків, оскільки предметом позову є стягнення грошових коштів, які останні мали би сплатити за звичайних умов як і фактичний добросовісний землекористувач.
Позивачем визначено розмір безпідставно збережених відповідачем коштів на підставі розрахунків, в яких враховано:
- площу будівлі, право власності на яку зареєстрована за позивачкою;
-загальну площу будівель, які розташовані на земельній ділянці;
-площу всієї земельної ділянки з кадастровим номером 6310137500:01:007:0504, в межах якої розташовані вказані нежитлові приміщення.
Всі розрахунки, коефіцієнти та їхні значення були здійснені міською радою на підставі витягу з технічної документації від 23.07.2018 року про нормативно - грошову оцінку земельної ділянки з кадастровим номером 6310137500:01:007:0504, розташованої по АДРЕСА_1 .
Розрахунок суми безпідставно збережених коштів за використання земельної ділянки комунальної форми власності здійснений Харківською міською радою пропорційно площі нежитлових приміщень до загальної площі земельної ділянки, з урахуванням вимог ч. 286.6 ст. 286 ПК України.
Верховний Суд у справі №922/1646/20 дійшов висновку, що розрахувати суми безпідставно збережених коштів за користування земельною ділянкою для кожної з кількох осіб пропорційно їх часткам у праві власності на нерухомість, яка знаходиться на такій земельній ділянці можливо. Таким чином розрахунок позивача не суперечить вимогам закону, є раціональним та справедливим.
Згідно ст. ст.12,81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.
Відповідно до ч.1, п.1 ч.2 ст.76, ч.1,2ст.77, ч.1 ст.95 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються зокрема письмовими, речовими і електронними доказами.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.
Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Відповідачами не спростовано розміру земельної ділянки, на якій розташований об`єкт нерухомості, що належать їм на праві власності, а також не спростовано розміру безпідставно збережених коштів.
Фактичний користувач земельної ділянки( власник нерухомого майна), який без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки зберіг у себе кошти, які мав заплатити за користування нею, зобов`язаний повернути ці кошти власнику земельної ділянки на підставі ч. 1ст. 1212 ЦК України.
Саме таку правову позицію висловила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 23 травня 2018 року (справа №629/4628/16-ц) і постанові від 13 лютого 2019 року (справа №320/5877/17), яка в силу ч. 4ст. 263 ЦПК України має бути врахована судами нижчих інстанцій при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.
Незалежно від наявності вини в поведінці відповідача, сам факт несплати відповідачами за користування земельною ділянкою, свідчить про втрату Харківською міською радою майна, яке у спірних правовідносинах підпадає під категорію «виправдане очікування», що є загальновизнаною, в тому числі, в практиці визначення Європейського суду з прав людини.
Щодо доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що він є неналежним відповідачем у справі судова колегія зазначає наступне.
Земельним законодавством встановлено, що власник нерухомого майна має право на користування земельною ділянкою, на якій воно розташовано. Ніхто інший, окрім власника об`єкта нерухомості не може претендувати на земельну ділянку, оскільки вона зайнята нерухомим майном.
Таким чином власник нерухомого майна є належним відповідачем у даній справі, не залежно від наявності права оренди на нежитлове приміщення у іншої особи.
Щодо доводів апеляційної скарги ОСОБА_2 про недоведеність розміру земельної ділянки яка перебуває у його користуванні, судова колегія відхиляє, оскільки позивач у своєму розрахунку з урахуванням часток права власності на нерухоме майно визначив частки земельної ділянки, які перебувають у користуванні співвласників.
Доказів на спростування розміру частки земельної ділянки, яка перебуває у користуванні ОСОБА_2 не надано. Клопотання про призначення у справі експертизи не заявлялось.
Стосовно доводів апеляційної скарги про неналежне повідомлення відповідача ОСОБА_2 судова колегія зазначає наступне.
Судом першої інстанції неодноразово направлялись судові повістки про виклик відповідача ОСОБА_2 в судове засідання, проте повістки повернулися до суду у зв`язку із відсутністю адресата, в тому числі і на день ухвалення судом рішення, що відповідно до вимог ЦПК України ввається належним повідомленням (а.с.54,77,121,123). Підстав вважати, що права ОСОБА_2 були порушені відсутні. 
Враховуючи викладене, судова колегія приходить до висновку, що рішення суду ухвалене з додержанням вимог матеріального та процесуального права.
Доводи апеляційних скарг висновків суду не спростовують.
Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Враховуючи викладене, судова колегія приходить до висновку, що рішення суду ухвалене з додержанням вимог матеріального та процесуального права.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. ст.367,368,369,375,381,382,383,384 ЦПК Українисуд, -
п о с т а н о в и в:
Апеляційні скарги представника  ОСОБА_1 - Лагути Геннадія Олексійовича та  ОСОБА_2 залишити без задоволення.
Рішення Московського районного суду м. Харкова від 22 лютого 2024 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.
Головуючий:                                                        О.В. Маміна
Судді:                                                                Ю.М. Мальований
О.Ю. Тичкова

Повний текст судового рішення виготовлено 26.06.2024