ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И 

13 червня 2024 року                                                                    м. Чернівці
справа № 718/4352/23
провадження 22-ц/822/496/24
Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого        Перепелюк І. Б. 
суддів: Лисака І.Н., Литвинюк І.М.
секретар Собчук І.Ю. 
розглянувши в порядку  письмового провадження  апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Кіцманського районного суду Чернівецької області від 26 березня 2024 року в цивільній справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,
встановив:
Описова частина
Короткий зміст позовних вимог
Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» звернулося в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.
Позов обґрунтовано наступним. ОСОБА_1 звернувся до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву № б/н від 08.12.2016 року. Відповідач при підписанні анкети-заяви підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами» складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом останнього у заяві.
Заявою відповідача підтверджується той факт, що він був повністю проінформований про умови кредитування в АТ КБ «ПриватБанк», які були надані йому для ознайомлення в письмовій формі.
На підставі цього, банком було відкрито кредитний рахунок з початковим кредитним лімітом, який в подальшому збільшився до 42 000 грн. Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту банк керувався п. 2.1.1.2.5 Договору, на підставі яких відповідач при укладенні договору дав свою згоду щодо прийняття будь якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою банку.
Банк свої зобов`язання за Договором виконав в повному обсязі, надавши відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах Договору та в межах встановленого кредитного ліміту.
Відповідач порушив зобов`язання за кредитним договором та з врахуванням внесених коштів на погашення заборгованості, станом на 26.11.2023року, має заборгованість, що складається з : 39 407,20грн - заборгованість за тілом кредиту, 8 904,38 грн - заборгованість за відсотками.
Позивач просив стягнути з відповідача заборгованість в сумі – 48 311,58 грн, що підтверджує відповідним розрахунком.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Кіцманського районного суду Чернівецької області від 26 березня 2024 року в задоволенні позову АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості – відмовлено.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги
АТ КБ «ПриватБанк» в апеляційній скарзі просить рішення суду скасувати та прийняти нову постанову, якою позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. 

Короткий зміст та узагальнені доводи апеляційної скарги 
АТ КБ «ПриватБанк» в апеляційній скарзі посилається на те, що судом першої інстанції прийнято рішення з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, висновки суду не відповідають обставинам справи.
       Зазначає, що в діях банку відсутня вина щодо неналежного виконання зобов`язань з обслуговування рахунку та надання банківських послуг, також відсутній взаємний зв`язок між діями банку та наслідки що настали для відповідача, а тому саме відповідач ОСОБА_1 несе відповідальність за вказані операції та виникнення заборгованості на його картковому рахунку.
       Вказують, що дані операції стали можливими тільки в результаті розголошення відповідачем конфіденційної інформації при переході за фішинговим посиланням та їх невизнання є намаганнями перекласти на банк свої обов`язки та відповідальність з приводу здійснених транзакцій.
       Докази того, що ці транзакції були здійсненні з вини банку відповідачем не надані. 

Короткий зміст відзиву на апеляційну скаргу 
ОСОБА_1 подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Кіцманського районного суду Чернівецької області від 26 березня 2024 року залишити без змін.

Мотивувальна частина
Обставини справи, встановлені судом
Судом встановлено, що ОСОБА_1 став клієнтом АТ КБ «ПриватБанк», у зв`язку з чим уклав договір про надання банківських послуг шляхом підписання анкети-заяви № б/н від 08.12.2016 року про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, згідно якої отримав кредит у вигляді встановленого початкового кредитного ліміту на картковий рахунок (кредитну картку). У подальшому розмір кредитного ліміту було збільшено до 42 000 грн.
У заяві зазначено, що відповідач ОСОБА_1 згодний з тим, що ця заява разом із пам`яткою клієнта та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становлять між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомився та погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, які було надано йому для ознайомлення в письмовому вигляді. Позивач зазначає, що на даний час відповідач ухиляється від виконання своїх зобов`язань і не погашає заборгованість за договором про надання банківських послуг, що є порушенням законних прав та інтересів АТ КБ «ПриватБанк», що стало приводом для звернення до суду з вказаним позовом.
АТ КБ «ПриватБанк» обґрунтовувало свій позов у частині стягнення заборгованості за тілом кредита та простроченими відсотками тим, що між сторонами був укладений кредитний договір, за умовами якого відповідач ОСОБА_1 отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, однак останній належним чином не виконував зобов`язання за цим договором, у зв`язку з чим виникла заборгованість.
На підтвердження вказаних обставин АТ КБ «ПриватБанк» надало суду: копію Анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку від 08.12.2016 року; копію виписки за договором за період 12.06.2019-27.11.2023; заяву про приєднання до Умов та Правил надання послуг; розрахунок заборгованості за договором № б/н від 08.12.2016; довідку про видані кредитні картки; довідку про зміну умов кредитування; виписку за договором № б/н від 08.12.2016 .
Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості за договором №б/н від 08.12.2016 року, відповідач ОСОБА_1 станом на 26.11.2023р. має заборгованість, що складається з : 39 407,20 грн - заборгованість за тілом кредиту, 8 904,38 грн - заборгованість за відсотками.
Згідно довідки про видані картки, ОСОБА_1 є держателем платіжної картки АТ КБ «ПриватБанк» «Універсальна» № 4149439012250340.
30.07.2022 року невідомі особи своїми шахрайськими діями заволоділи доступом до додатку «Приват 24» та заволоділи грошовими коштами, які були відкриті на карткових рахунках, відкритих у банку на ім`я ОСОБА_1 .
За фактом заволодіння грошовими коштами 30.07.2022 року ОСОБА_1 звернувся на гарячу лінію НОМЕР_1 до АТ КБ «ПриватБанк».
31.07.2022 року відомості про те, що невідома особа не встановленим способом заволоділа грошовими коштами ОСОБА_1 у розмірі 41 000 грн, внесені до ЄРДР за № 12022263110000101 за попередньою кваліфікацією за частиною першою статті 190 КК України (шахрайство).
Постановою Криворізької північної окружної прокуратури від 09.06.2023 року перекваліфіковано кваліфікацію кримінального правопорушення у кримінальному провадженні №12022263110000101 від 01.08.2022 року з ч. 1 ст. 190 на ч.3 ст. 190 КК України. Досудове розслідування триває.

Позиція апеляційного суду, застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті постанови
Згідно з ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Враховуючи викладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.
Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Судове рішення суду першої інстанції вказаним вимогам не відповідає.
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що АТ КБ «ПриватБанк» не підтвердив належними і допустимими доказами обставин, які б безспірно доводили, що ОСОБА_1 , як користувач кредитної картки, своїми діями чи бездіяльністю сприяв у доступі до відомостей по кредитній картці, його особового рахунку, акаунту чи мобільного додатку «Приват-24», незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дала змогу ініціювати платіжні операції 30.07.2022 року щодо перерахування з його карткового (кредитного) рахунку грошових коштів на загальну суму 41 000 грн.
Проте, з таким висновком суду першої інстанції колегія суддів не погоджується, з огляду на наступне. 
Згідно принципу диспозитивності цивільного судочинства суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до Цивільного процесуального кодексу в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст.13 ЦПК України).
Відповідно до вимог ст. ст. 12, 13, 81 ЦПК України, обов`язок доказування та подання доказів покладається на сторони. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
За змістом ст. ст.  626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (частина перша статті 638 ЦК України).
Згідно з ч. ч. 1-3 ст. 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами. Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд.
Відповідно до ч. ч. 1-3 ст. ст.1068 ЦК України  банк зобов`язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка. Банк зобов`язаний зарахувати грошові кошти, що надійшли на рахунок клієнта, в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не встановлений договором банківського рахунка або законом. Банк зобов`язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом.
У разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом (стаття 1073 ЦК України).
Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Статтею 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», який був чинним на момент виникнення спірних правовідносин, визначено, що держатель електронного платіжного засобу фізична особа, яка на законних підставах використовує електронний платіжний засіб для ініціювання переказу коштів з відповідного рахунку в банку або здійснює інші операції із застосуванням зазначеного електронного платіжного засобу. Електронний платіжний засіб платіжний інструмент, який надає його держателю можливість за допомогою платіжного пристрою отримати інформацію про належні держателю кошти та ініціювати їх переказ. Переказ коштів рух певної суми коштів з метою її зарахування на рахунок отримувача або видачі йому у готівковій формі. Ініціатор та отримувач можуть бути однією і тією ж особою. Помилковий переказ рух певної суми коштів, внаслідок якого з вини банку або іншого суб`єкта переказу відбувається її списання з рахунку неналежного платника та/або зарахування на рахунок неналежного отримувача чи видача йому цієї суми у готівковій формі. Неналежний переказ рух певної суми коштів, внаслідок якого з вини ініціатора переказу, який не є платником, відбувається її списання з рахунка неналежного платника та/або зарахування на рахунок неналежного отримувача чи видача йому суми переказу в готівковій чи майновій формі. Платіжна картка електронний платіжний засіб у вигляді емітованої в установленому законодавством порядку пластикової чи іншого виду картки, що використовується для ініціювання переказу коштів з рахунка платника або з відповідного рахунка банку з метою оплати вартості товарів і послуг, перерахування коштів зі своїх рахунків на рахунки інших осіб, отримання коштів у готівковій формі в касах банків через банківські автомати, а також здійснення інших операцій, передбачених відповідним договором. Платіжна система платіжна організація, учасники платіжної системи та сукупність відносин, що виникають між ними при проведенні переказу коштів. Проведення переказу коштів є обов`язковою функцією, що має виконувати платіжна система. Платник особа, з рахунка якої ініціюється переказ коштів або яка ініціює переказ шляхом подання/формування документа на переказ готівки разом із відповідною сумою коштів. Неналежний платник особа, з рахунка якої помилково або неправомірно переказана сума коштів. Отримувач особа, на рахунок якої зараховується сума переказу або яка отримує суму переказу у готівковій формі. Неналежний отримувач особа, якій без законних підстав зарахована сума переказу на її рахунок або видана їй у готівковій формі.
Згідно з пунктом 14.12 статті 14 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» користувач платіжної системи зобов`язаний використовувати електронний платіжний засіб відповідно до вимог законодавства України та умов договору, укладеного з емітентом, і не допускати використання електронного платіжного засобу особами, які не мають на це права або повноважень. Використання електронного платіжного засобу за довіреністю не допускається, крім випадку емісії додаткового електронного платіжного засобу для довіреної особи.
Згідно з пунктом 2 розділу VI «Загальні вимоги до безпеки здійснення платіжних операцій та управління ризиками» Положення про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 05 листопада 2014 року №705, в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, емітент зобов`язаний не розкривати іншим особам, крім користувача, ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу виконувати платіжні операції з використанням електронного платіжного засобу. Емітент під час видачі електронного платіжного засобу за наявності можливості змінити ПІН користувачем зобов`язаний проінформувати користувача про це право та запропонувати змінити ПІН. Користувач зобов`язаний надійно зберігати та не передавати іншим особам електронний платіжний засіб, ПІН та інші засоби, які дають змогу користуватися ним.
Відповідно до пункту 3 розділу VI Положення № 705 банк зобов`язаний у спосіб, передбачений договором: 1) повідомляти користувача про здійснення операцій з використанням електронного платіжного засобу; 2) забезпечити користувачу можливість інформувати банк про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем; 3) реєструвати та протягом строку, передбаченого законодавством України для зберігання електронних документів, зберігати інформацію, що підтверджує факт інформування банком користувача та користувачем банку; 4) банк у разі невиконання обов`язку з інформування користувача про здійснені операції з використанням електронного платіжного засобу несе ризик збитків від здійснення таких операцій.
Згідно з пунктом 5 розділу VI Положення № 705 користувач зобов`язаний контролювати рух коштів за своїм рахунком та повідомляти емітента про операції, які не виконувалися користувачем.
Користувач після виявлення факту втрати електронного платіжного засобу та/або платіжних операцій, які він не виконував, зобов`язаний негайно повідомити банк або визначену ним юридичну особу в спосіб, передбачений договором. До моменту повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій та відповідальність несе користувач, а з часу повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій за електронним платіжним засобом користувача несе банк. Втратою електронного платіжного засобу є неможливість здійснення користувачем контролю (володіння) за електронним платіжним засобом, неправомірне заволодіння та/або використання електронного платіжного засобу чи його реквізитів (пункт 6 розділу VI Положення № 705).
Згідно з пунктами 7, 8 розділу VI Положення №705 емітент або визначена ним юридична особа під час отримання повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний ідентифікувати користувача і зафіксувати обставини, дату, годину та хвилини його звернення на умовах і в порядку, установлених договором. Емітент після надходження повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний негайно зупинити здійснення операцій з використанням цього електронного платіжного засобу. Емітент у разі здійснення помилкового або неналежного переказу, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися, після виявлення помилки негайно відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції. Емітент у разі повідомлення користувачем про незавершену операцію з унесення коштів через платіжні пристрої банку-емітента на рахунки, відкриті в банку-емітенті, після подання користувачем емітенту відповідного документа, що підтверджує здійснення цієї операції, негайно зараховує зазначену в цьому документі суму коштів на відповідний рахунок.
Відповідно до пункту 9 розділу VI Положення № 705 користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.
Сам по собі факт коректного вводу вихідних даних для ініціювання такої банківської операції, як списання коштів з рахунку користувача, не може достовірно підтверджувати ту обставину, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.
Лише наявність обставин, які безспірно доводять, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, є підставою для притягнення його до цивільно-правової відповідальності.
Наведені правила визначають предмет дослідження та відповідним чином розподіляють між сторонами тягар доведення, а отже, встановленню підлягають обставини, які беззаперечно свідчитимуть, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції від його імені. В разі недоведеності обставин, які безспірно свідчать про те, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, необхідно виходити з відсутності вини користувача у перерахуванні чи отриманні спірних грошових коштів.
Зазначені правові висновки викладені в постановах Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі №537/3312/16-ц (провадження №61-17629св18), від 24 липня 2019 року у справі №753/16954/16-ц (провадження № 61-24323св18), від 01 липня 2020 року у справі №712/9107/18 (провадження №61-9877св19), від 21 квітня 2021року у справі №751/6050/18 (провадження № 61-18544св19).
За змістом ч.3 ст. 12, ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).
Частиною 2 ст. 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази засвоїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Судом встановлено та вбачається із матеріалів справи, що всі оспорювані фінансові операції з грошовими коштами позивача на рахунках Банку здійснено з допомогою системи інтернет-банкінгу «Приват24».
Відповідно до Умов і правил надання банківських послуг у «ПриватБанк» система «Приват 24», у тому числі мобільна версія, це система призначена для управління банківськими рахунками Клієнта цілодобово в режимі реального часу через мережу Інтернет.
Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 08 грудня 2016 року ОСОБА_1  звернувся до АТ КБ «Приват Банк» із заявою б/н про надання кредиту. У заяві позичальник висловив згоду із тим, що ця заява разом із Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складає між ним та банком договір про надання банківських послуг. 
Передувало укладенню такого договору підписання позичальником паспорту споживчого кредиту. 
До кредитного договору банк додав Витяг із Умов та Правил надання банківських послуг. У загальних положеннях Умов і правил надання банківських послуг у ПриватБанку визначено, що фінансовий номер телефону клієнта - це номер мобільного телефону, який зазначений і підтверджений клієнтом як номер телефону, за допомогою якого можуть проводитись фінансові операції. Підтверджується клієнтом під час активації продукту за допомогою POS-терміналу у відділенні банку, в банкоматі, терміналі самообслуговування з підтвердженням ПІН-коду картки і СМС-паролем, а також в Приват24 (у разі зміни логіна користувача).
Згідно з пунктом 1.1.2.10 Умов та Правил клієнт зобов`язаний вживати заходів із запобігання втрати (крадіжки) Карт, стікера PayPass, ПІНа (персонального ідентифікаційного номера) або інформації, нанесеної на Карту і магнітну стрічку, або їх незаконного використання.
Пунктом 1.1.2.11 Умов та Правил передбачено, що клієнт зобов`язаний інформувати банк, а також правоохоронні органи за фактом втрати карти, стікера PayPass, ПІНа, сім-карти мобільного телефону або отримання відомостей про їх незаконне використання. При настанні вищевказаних подій необхідно звернутися у відділення банку або зателефонувати за вказаними у цьому пункті номерами.
Відповідно до підпункту 1.1.2.1 Умов і правил клієнт зобов`язаний не передавати картки, ПІНи, постійний пароль, одноразові паролі і контрольну інформацію третім особам, не використовувати картки або нанесені на них дані в цілях, не передбачених цим договором, або що суперечать чинному законодавству.
30.07.2022 року невідомі особи своїми шахрайськими діями заволоділи доступом до додатку «Приват 24» та заволоділи грошовими коштами, які були відкриті на карткових рахунках, відкритих у банку на ім`я ОСОБА_1 .
За фактом заволодіння грошовими коштами 30.07.2022 року ОСОБА_1 звернувся на гарячу лінію НОМЕР_1 до АТ КБ «ПриватБанк».
31.07.2022 року відомості про те, що невідома особа не встановленим способом заволоділа грошовими коштами ОСОБА_1 у розмірі 41 000 грн, внесені до ЄРДР за № 12022263110000101 за попередньою кваліфікацією за частиною першою статті 190 КК України (шахрайство).
У своїх запереченнях на позовні вимоги банку, відповідач ОСОБА_1 вказував, що зазначені перекази коштів були здійснені невідомими особами у шахрайський спосіб.
Відповідно до п.14.12 ст.14 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», користувач зобов`язаний використовувати електронний платіжний засіб відповідно до вимог законодавства України та умов договору, укладеного з емітентом, і не допускати використання електронного платіжного засобу особами, які не мають на це права або повноважень. Використання електронного платіжного засобу за довіреністю не допускається, крім випадку емісії додаткового електронного платіжного засобу для довіреної особи.
Згідно п.14.16. ст.14 цього Закону, користувач після виявлення факту втрати електронного платіжного засобу зобов`язаний негайно повідомити банк у спосіб, передбачений договором. До моменту повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій та відповідальність несе користувач, а з часу повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій за електронним платіжним засобом користувача несе банк.
Відповідно до п.п.5, 6, 7, 8 розділу VI Положення «Про порядок емісії спеціальних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням» затвердженого Постановою НБУ «Про здійснення операцій з використанням електронних платіжних засобів» від 05.11.2014 №705, користувач зобов`язаний контролювати рух коштів за своїм рахунком та повідомляти емітента про операції які не виконувалися користувачем. Після виявлення факту втрати електронного платіжного засобу та/або платіжних операцій, які він не виконував, користувач зобов`язаний негайно повідомити банк або визначену ним юридичну особу в спосіб, передбачений договором.
До моменту повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій та відповідальність несе користувач, а з часу повідомлення користувачем ризик збитків від здійснення операцій за електронним платіжним засобом користувача несе банк. Емітент або визначена ним юридична особа під час отримання повідомлення та/або заяви втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний ідентифікувати користувача і зафіксувати обставини, дату, годину та хвилини його звернення на умовах і в порядку, установлених договором. Після надходження повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, емітент зобов`язаний негайно зупинити здійснення операцій з використанням цього електронного платіжного засобу. У разі здійснення помилкового або неналежного переказу, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися, після виявлення помилки Емітент негайно відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції.
Згідно із п.9 розділу VI Положення, користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.
Матеріалами справи підтверджено та не заперечується сторонами, що 30 липня 2022 року з картки відповідачки за № НОМЕР_2 проведено зняття коштів у розмірі 41 000 грн. 
Розглядаючи цю справу, суд першої інстанції не звернув уваги, не перевірив належним чином доводи Банку про те, що без розголошення з боку позивача номера банківських карток, ПІН-кодів банківських карток, особа, навіть перевипустивши Simкарту або маючи фінансовий телефон клієнта, не змогла б ні зайти до системи«Приват24», ні змінити фінансовий номер клієнта, ні зняти чи переказати кошти з рахунків клієнта.
Доказів, що саме третіми особами, а не позичальником, знято кредитні кошти, матеріали справи не містять, тоді як з фабули Єдиного реєстру досудових розслідувань кримінального провадження №12022263110000101 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.190 КК України вбачається, що згідно заяви ОСОБА_1 , невідома особа, шахрайським шляхом, представившись працівником «Приват Банку», заволоділа грошовими коштами заявниці у сумі 41 000 грн., які були зняті з її карткового рахунку.
Вказане підтверджує те, що перед списанням грошових коштів, ОСОБА_1 мав розмову з особою, яка представилась працівником банку, що в свою чергу не спростовує факт підтвердження авторизації у системі «Приват24» чи розголошення забороненої інформації, що несе ризик технічного перехоплення інформації клієнта.
При цьому, апеляційний суд враховує, що саме на відповідача покладено обов`язок не розголошення (нерозкриття) інформації за рахунком у результаті використання клієнтом паролів, ПІН-кодів, CVV-кодів, як і обов`язок повідомлення банку в разі втрати, викрадення платіжної картки та розголошення.
Проте до моменту повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій та відповідальність несе користувач, а тому банк не несе відповідальності за збитки від операцій, здійснених до цього повідомлення.
Апеляційний суд враховує, що з огляду на положення ст.1166 ЦК України, за наявності доведеного факту шахрайських дій з незаконного використання кредитних коштів, спричинена ОСОБА_1 шкода повинна відшкодовуватися винною особою, а не позивачем.
Таким чином, дослідивши наявні у справі докази, надавши їм належну оцінку, колегія суддів приходить до висновку про наявність достатніх підстав вважати, що відповідачем ОСОБА_1 вчинено дії, які сприяли втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера (коду) або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції за кредитною карткою.
Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості за договором №б/н від 08.12.2016 року, відповідач ОСОБА_1 станом на 26.11.2023 року має заборгованість, що складається з : 39 407,20 грн - заборгованість за тілом кредиту, 8 904,38 грн - заборгованість за відсотками. 
За змістом ст. 614 ЦК України, особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання.
Суд першої інстанції, внаслідок неправильного застосування норм матеріального права, дійшов помилкового висновку про відмову в задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача заборгованості за тілом кредиту.
За змістом частин першої та другої статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
Договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору (частина перша статті 634 ЦК України).
У постанові Верховного Суду від 23 грудня 2019 року у справі №572/1169/17 указано, що у переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розробляє підприємець (в даному випадку АТ КБ «Приват Банк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
У спірних правовідносинах АТ КБ «Приват Банк» заявлено позов до позичальника про стягнення заборгованості за кредитним договором, оформленим у вигляді заяви про приєднання до умов правил надання банківських послуг від 08 грудня 2016 року.
Обґрунтовуючи право вимоги в частині стягнення відсотків в сумі 8 904,38 грн, банк посилався на Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанк, як невід`ємну частину спірного договору.
Однак зазначені документи не підтверджують погодження між сторонами умов кредитування. Матеріали справи не містять доказів того, що саме ці Умови та правила розуміла відповідачка, ознайомившись і погодившись із ними, підписуючи заяву від 08 грудня 2016 року, яка містить виключно її персональні дані, а також, що указані документи на момент отримання відповідачкою банківської картки взагалі містили умови щодо сплати процентів, неустойки (пені, штрафів), а, отже, не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.
Крім того, не може бути належним доказом роздруківка із сайту, оскільки такий доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що узгоджується із висновком Верховного суду України, викладеному в постанові від 11 березня 2015, провадження №6-16цс15 та не спростовано позивачем при розгляді даної справи.
Ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, не означає погодження сторонами нарахування відсотків, оскільки в паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту.
Такі висновки викладені у постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду, викладених в постанові від 23 травня 2022 року у справі №393/126/20.
Натомість приєднаний до справи паспорт споживчого кредиту передує укладенню договору, а тому не є належним доказом на підтвердження погодження позичальником істотних умов кредитування.
Враховуючи викладене, апеляційний суд приходить до висновку, що позов АТ КБ «ПриватБанк» підлягає задоволенню частково, а саме з відповідача підлягає стягненню заборгованість по тілу кредиту в сумі 39 407,20 грн, однак не підлягають до задоволення позовні вимоги щодо стягнення заборгованості за відсотками. 

Щодо судового збору
Згідно із ч.13 ст.141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (частина перша статті 141 ЦПК України).
Враховуючи часткове задоволення апеляційної скарги, скасування рішення суду першої інстанції та задоволення позовних вимог частково, судовий збір за подання позову та за подання апеляційної скарги підлягає розподілу пропорційно до задоволених вимог.
А саме, апеляційний суд в мотивувальній частині постанови прийшов до висновку про задоволення позовних вимог на суму 39 407,20 грн, що складає 81,56 % від заявлених позовних вимог, а тому розмір судового збору, що підлягає стягненню з відповідачки на користь позивача за подання позову до суду першої інстанції складає 2 189,07 грн. (2684 грн. (ставка судового збору за подання позову) : 100% х 81,56%).
Крім того, на користь позивача підлягає стягненню пропорційно задоволених вимог судовий збір, сплачений за подання апеляційної скарги.
А саме, позовні вимоги задоволені на 81,56 %, тому розмір судового збору, що підлягає стягненню з відповідачки на користь позивача за подання апеляційної скарги складає 3 283,60 грн. (4 026 грн. (ставка судового збору за подання апеляційної скарги) : 100% х 81,56%).
Отже, за результатом апеляційного перегляду справи в частині розподілу судових витрат з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приват Банк» підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору за розгляд справи в суді першої та апеляційної інстанцій в сумі 5 472,67 грн. (2 189,07 + 3 283,60).

Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги
Згідно п.1, п.2 ч.1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є, зокрема, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими.
Враховуючи наведене, апеляційну скаргу слід задовольнити частково, рішення Кіцманського районного суду Чернівецької області від 26 березня 2024 року скасувати та ухвалити нове судове рішення про часткове задоволення позову.
Керуючись ст. ст. 368, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд
постановив:
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.
Рішенням Кіцманського районного суду Чернівецької області від 26 березня 2024 року скасувати та ухвалити нове судове рішення. 
Позовні вимоги Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.
Стягнути із ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за тілом кредиту в розмірі 39 407,20 грн. за кредитним договором №б/н від 08 грудня 2016 року.
В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» 5 472,67 грн. судового збору.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.
На постанову може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом тридцяти днів. 

Головуючий                                                 І.Б. Перепелюк
Судді:                                                         І.Н. Лисак
І.М. Литвинюк