ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116 (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"23" квітня 2024 р.           Справа№ 910/19788/23
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Руденко  М.А.
суддів:            Барсук  М.А. 
          Пономаренка  Є.Ю. 

при секретарі:                              Реуцькій Т.О.
за участю представників сторін:
від позивача: Іващенко В.О. (довіреність від 25.12.2023 №60-15468/23)
від відповідача 1: не з`явився,
від відповідача 2: не з`явився, 
від відповідача 3: не з`явився,
від відповідача 4: не з`явився,
від відповідача 5:  Масеха Б.О. (ордер серія АА №1409689 від 19.02.2024 )
від відповідача 6:  не з`явився 
розглянувши апеляційну скаргу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб
на ухвалу господарського суду міста Києва від 21.02.2024 про відмову у забезпеченні позову
за заявою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про забезпечення позову у справі 
у справі № 910/19788/23 (суддя - Чебикіна С.О.)
за позовом Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 
до 
1. ОСОБА_1 ,
2. ОСОБА_2 ,
3. ОСОБА_3 ,
4. ОСОБА_4 ,
5. ОСОБА_5 ,
6. ОСОБА_6 
про солідарне стягнення 35 204 057,42 грн майнової шкоди,-
В С Т А Н О В И В:
Позивач звернувся до господарського суду міста Києва з позовом до відповідачів про солідарне стягнення 35  204  057,42 грн майнової шкоди на підставі  ст. 224 ГК України, ст.ст.  22,  1166,  1190 ЦК України,  ЗУ "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб",  ЗУ "Про внесення змін до деяких законодавчих актів щодо вдосконалення механізмів виведення банків з ринку та задоволення вимог кредиторів цих банків".
Ухвалою господарського суду міста Києва від 16.01.2024 відкрито провадження, справу вирішено розглядати за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.
15.02.2024 року до господарського суду міста Києва позивачем подано    заяву про застосування заходів забезпечення позову (а.с. 99 т. 1 мат.ос.) У своїй заяві про забезпечення позову позивач просить суд вжити заходи забезпечення позову шляхом:
1. Накладення арешту на все майно (рухоме, нерухоме, корпоративні права) та грошові кошти, що належать на праві власності ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ), ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_3 ), ОСОБА_7 (РНОКПП НОМЕР_4 ), ОСОБА_5 (РНОКПП НОМЕР_5 ), ОСОБА_6 (РНОКПП НОМЕР_6 );
2.  Заборонити ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ), ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_3 ), ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_4 ), ОСОБА_5 (РНОКПП НОМЕР_5 ), ОСОБА_6 (РНОКПП НОМЕР_6 ) вживати заходи, спрямовані на відчуження належного їм на праві власності майна (рухомого, нерухомого), грошових коштів та інших активів;
3. Заборонити державним реєстраторам речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, визначених Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", (нотаріусам (приватним та державним); громадянин України, які мають вищу освіту за спеціальністю правознавство, відповідають кваліфікаційним вимогам, встановленим Міністерством юстиції України, та перебувають у трудових відносинах з суб`єктом державної реєстрації прав - виконавчими органами сільських, селищних та міських рад, Київської, Севастопольської міської, районної, районної у містах Києві та Севастополі державної адміністрації; державними та/або приватними виконавцями - у разі накладення таким виконавцем арешту на нерухоме майно під час примусового виконання рішень відповідно до закону) вчиняти дії щодо проведення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, що належать на праві власності ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ), ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_3 ), ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_4 ), ОСОБА_5 (РНОКПП НОМЕР_5 ), ОСОБА_6 (РНОКПП НОМЕР_6 ), спрямованих на їх відчуження, зміну та/або припинення чи обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно;
4. Заборонити реєстраторам державного реєстру обтяжень рухомого майна, визначених Наказом Міністерства юстиції України № 57/5 від 07.07.2006 "Про визначення реєстраторів Державного реєстру обтяжень рухомого майна", (державні, приватні нотаріуси та їх помічники, державні та приватні виконавці, податкові керуючі, а також адміністратор Державного реєстру обтяжень рухомого майна (державне підприємство "Національні інформаційні системи") та його філії) вчиняти дії щодо внесення записів про виникнення, зміну, припинення обтяжень, а також про звернення стягнення на предмет обтяження, яке перебуває у власності ОСОБА_1 РНОКПП НОМЕР_1 ), ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ), ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_3 ), ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_4 ), ОСОБА_5 (РНОКПП НОМЕР_7 ), ОСОБА_6 (РНОКПП НОМЕР_6 );
5. Заборонити державним реєстраторам, визначених Законом України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань" (нотаріусам (державним та приватним); особам, які перебувають у трудових відносинах з суб`єктом державної реєстрації (Міністерство юстиції України та його територіальні органи в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі; виконавчі органи сільських, селищних та міських рад, Київська та Севастопольська міські, районні, районні у містах Києві та Севастополі державні адміністрації), вчинення реєстраційних дій в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців, громадських формувань щодо внесення змін щодо корпоративних прав ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ), ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_3 ), ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_4 ), ОСОБА_5 (РНОКПП НОМЕР_5 ), ОСОБА_6 (РНОКПП НОМЕР_6 ) (в тому числі в частині державної реєстрації змін учасників/акціонерів та/або змін часток учасників/акціонерів в господарських товариствах).
В обґрунтування заяви про забезпечення позову заявник зазначає, що після направлення позивачем на адреси відповідачів вимоги про відшкодування шкоди (збитків), в порядку  ст. 52 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", відповідачі розпочали відчуження належного їм майна, з метою недопущення звернення Фондом стягнення за його рахунок, у випадку позитивного рішення суду, на підтвердження чого до заяви про забезпечення позову позивачем додано інформаційні довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, які сформовані станом на 14.02.2024.
Ухвалою господарського суду міста Києва від 21.02.2024 в задоволенні заяви Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про забезпечення позову відмовлено (а.с.241-246 т.1 мат.ос.).
Мотивуючи ухвалу, суд першої інстанції вказав про недоведеність доводів заявника щодо наявності правових підстав для забезпечення позову, оскільки позивач не надав до суду належних та допустимих доказів в порядку приписів    статей 76-79 ГПК України, які підтверджують дійсну імовірність утруднення виконання або невиконання майбутнього рішення господарського суду в разі невжиття згаданих заходів забезпечення позову.
Натомість, викладені у заяві доводи та подані докази обґрунтовують лише розпорядження відповідачами належним їм майном, за відсутності доказів обізнаності відповідачів про наявність у позивача майнових вимог.
Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, Фонд гарантування вкладів фізичних осіб звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу господарського суду міста Києва від 21.02.2024 у справі № 910/19788/23 про відмову у задоволенні заяви Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про забезпечення позову, постановити ухвалу, якою задовольнити повністю заяву Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 15.02.2024 № 46-1708/24 про забезпечення позову у справі № 910/19788/23.
В обґрунтування апеляційної скарги скаржник зазначав, що судом першої інстанції не надано оцінку ознакам недобросовісності відповідачів, яка полягає у відчуженні відповідачами належного їм нерухомого майна після направлення 21.03.2023 на адреси відповідачів вимоги про відшкодування шкоди (збитків), в порядку ст. 52 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб". Після цієї дати відповідачі розпочали відчуження належного їм майна, з метою недопущення звернення Фондом стягнення за його рахунок, у випадку позитивного  рішення суду.   
Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 04.03.2024 апеляційну скаргу у справі № 910/19788/23 передано на розгляд колегії суддів у складі: Руденко М.А. (головуючий суддя), судді Барсук М.А., Пономаренко Є.Ю.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 06.03.2024 витребувано у господарського суду міста Києва копії матеріалів справи № 910/19788/23. Відкладено вирішення питання щодо вчинення процесуальних дій, передбачених параграфом 2 глави 1 розділу IV Господарського процесуального кодексу України, за апеляційною скаргою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ухвалу господарського суду міста Києва від 21.02.2024 у справі № 910/19788/23 до надходження копії матеріалів справи (матеріалів оскарження ухвали) на адресу Північного апеляційного господарського суду.
14.03.2024 до Північного апеляційного господарського суду надійшли матеріали оскарження по справі № 910/19788/23.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 18.03.2024  відкрито  провадження за апеляційною скарго та призначено справу до розгляду на 23.04.2024.
11.04.2024 через канцелярію суду від представника відповідача 5 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній зазначає, що відповідачка не отримувала вимогу, про її наявність дізналась після відкриття провадження у цій справі 19.02.2024. Більш того, позивач не надав до матеріалів справи доказів отримання відповідачкою досудової вимоги. 
У судове засідання, 23.04.2024 представники відповідачів 1-4,6 не з`явились, про причини неявки суд не повідомили, хоча про час та місце справи сторони повідомлялись належним чином, а саме шляхом направлення процесуальних документів до їх електронних кабінетів через систему "Електронний суд", що підтверджується наявними в матеріалах справи довідками про доставку електронного документа, а також рекомендованим листом з повідомленням ("Укрпошта"). (а.с. 29, 30, 36-51, 83-89 т. 2 мат.ос.)
Відповідно до  ст. 242 ГПК України  днем вручення судового рішення є, зокрема, день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового ухвалу на офіційну електронну адресу особи.
Частинами 5 та 7 ст. 6 ГПК України визначено, що суд направляє судові рішення та інші процесуальні документи учасникам судового процесу до їхніх електронних кабінетів, вчиняє інші процесуальні дії в електронній формі із застосуванням Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи або її окремої підсистеми (модуля), що забезпечує обмін документами, в порядку, визначеному цим Кодексом, Положенням про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему та/або положеннями, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів). Особі, яка зареєструвала електронний кабінет в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, суд вручає будь-які документи у справах, в яких така особа бере участь, виключно в електронній формі шляхом їх направлення до електронного кабінету такої особи, що не позбавляє її права отримати копію судового рішення у паперовій формі за окремою заявою.
Відповідно до ч. 12  ст. 270 ГПК України  неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає її розгляду.
А тому, колегія суддів, зважаючи на те, що явка представників учасників справи у судове засідання не визнавалась обов`язковою, дійшла висновку про можливість розгляду апеляційної скарги за відсутності представника відповідачів 1-4,6 у судовому засіданні 23.04.2024.
Представник позивача, у судовому засіданні, підтримав вимоги своєї апеляційної скарги, просив її задовольнити, ухвалу суду першої інстанції скасувати, задовольнити заяву про забезпечення позову в понову обсязі. 
Представник відповідача 5, заперечив проти вимог апеляційної скарги, просив її залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін.  
Заслухавши пояснення апелянта та відповідача 5, вивчивши матеріали оскарження, розглянувши доводи апеляційної скарги, виходячи з вимог чинного законодавства, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.
Колегія суддів виходить з того, що забезпечення позову є засобом, спрямованим на запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи, що полягає у вжитті заходів, за допомогою яких у подальшому гарантується виконання судових актів.
Інститут вжиття заходів забезпечення позову є одним із механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту.
Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.
При вирішенні питання про вжиття заходів забезпечення позову господарський суд має оцінити обґрунтованість доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості, адекватності та співмірності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду, імовірності ускладнення чи непоновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, у разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками цього судового процесу.
Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. При зверненні до суду з заявою про вжиття заходів забезпечення позову у вигляді накладення арешту, заявник зобов`язаний надати докази того, що запропонований захід забезпечення позову дійсно може виключити можливість невиконання або утруднення виконання судового рішення.
Заходи забезпечення позову повинні бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.
Під час вирішення питання про вжиття заходів щодо забезпечення позову необхідно враховувати, що такими заходами не повинні порушуватися права осіб, що не є учасниками судового процесу, застосовуватися обмеження, не пов`язані з предметом спору.
Умовою застосування заходів до забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (у тому числі грошові суми, цінні папери тощо), яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.
Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.
Звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову, позивач повинен обґрунтувати причини звернення з такою заявою та надати суду докази наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову.
Отже, у кожному конкретному випадку розглядаючи заяву про забезпечення позову суду належить встановить наявність обставин, які свідчать про те, що в разі невжиття таких заходів можуть виникнути перешкоди для виконання рішення суду у разі задоволення позову. При цьому обов`язок доказування наявності таких обставин покладається на заявника.
Зазначене підтверджується висновками викладеними, зокрема, у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 17.06.2022 у справі № 908/2382/21.
Відповідно до вимог ч. 1  ст. 136 ГПК України, господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених  статтею 137 цього Кодексу  заходів забезпечення позову.
Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом (ч. 2  ст. 136 ГПК України).
Як вже зазначалось, позивач в обґрунтування своєї заяви зазначив, що  після направлення позивачем на адреси відповідачів вимоги про відшкодування шкоди (збитків), в порядку  ст. 52 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", відповідачі розпочали відчуження належного їм майна, з метою недопущення звернення Фондом стягнення за його рахунок, у випадку позитивного рішення суду, на підтвердження чого до заяви про забезпечення позову позивачем додано інформаційні довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, які сформовані станом на 14.02.2024.
А тому, на думку позивача, єдиним заходом, який на даний час зможе запобігти настанню таким негативним наслідкам, як остаточна розтрата відповідачами належного їм майна та уникнення відповідальності, а також ускладнення або настання неможливості виконання в майбутньому постановленого судом рішення, може виступати виключно вжиття судом відповідних заходів забезпечення заявленого позивачем позову в даній справі.
Заперечуючи проти вимог заяви представник відповідача 5 зазначив,  що заява Фонду гарантування вкладів фізичних осіб не містить належного обґрунтування вимог та фактично базується на хибному та суб`єктивному сприйнятті позивачем правовідносин у цій справі, маніпулюванні фактичними обставинами, приховуванні інформації, а також припущеннях щодо можливого ухилення відповідачів від виконання рішення суду у майбутньому.
Окрім того стверджує про те, що досудову вимогу, про яку зазначає Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, не отримувала, а про її наявність дізналась лише 19.02.2024, з огляду на що мала право розпоряджатись свої майном на власний розсуд.
Така позиція на переконання відповідачки об`єктивно не може відповідати критеріям адекватності, доцільності та співмірності та виключає можливість застосування судом заходів забезпечення позову, про які просить позивач.
Водночас, представник позивача належних та допустимих доказів отримання відповідачами позасудових вимог про відшкодування шкоди до суду першої інстанції не надав.
Дослідивши матеріали оскарження колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що вимоги позивача щодо заборони реєстраторам та будь-яким іншим особам у будь-який спосіб вчиняти будь-які дії щодо всього рухомого та нерухомого майна та корпоративних прав, належних відповідачам є неспівмірною позовним вимогам та не забезпечує збалансованості інтересів сторін, а тому є такою, що порушує інтереси та права відповідачів.
Так, позивач при звернення до суду із заявою не зазначив у заяві конкретного, чіткого переліку, рухомого, нерухомого майна та корпоративних прав, які належать відповідачам, ні їх ринкову вартість, відносно яких просить здійснити заходи забезпечення позову.
При цьому сторона, яка звертається з заявою про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення з такою заявою. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених    ст. 74 ГПК України, обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову. Особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення з заявою про забезпечення позову. Під час вирішення питання про вжиття заходів щодо забезпечення позову слід враховувати, що такими заходами не повинні застосовуватися обмеження, не пов`язані з предметом спору.
Отже, достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.
Вказаний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 19.10.2021 у справі № 903/533/21.
Дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що   позивач не надав належних та допустимих доказів які підтверджують дійсну імовірність утруднення виконання або невиконання майбутнього рішення господарського суду в разі невжиття згаданих заходів забезпечення позову,  а викладені  у заяві доводи та подані докази обґрунтовують лише розпорядження відповідачами належним їм майном, за відсутності доказів обізнаності відповідачів про наявність у позивача майнових вимог.
За приписами ч. 1  ст. 74 ГПК України  кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Статтею 76 ГПК України  визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Відповідно до ч. 1  ст. 77 ГПК України  обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
За приписами ч. 4 ст. 236 ГПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про недоведеність покладених заявником в обґрунтування своєї заяви доводів, а тому правомірно відмовив у задоволенні заяви про забезпечення позову.
Колегія суддів вважає, що скаржник не довів обґрунтованість своєї апеляційної скарги, докази на підтвердження своїх вимог суду не надав, тож апеляційний суд погоджується із ухвалою  господарського суду міста Києва від 21.02.2024 у справі  № 910/19788/23 і підстав для її скасування або зміни не вбачає.
Оскільки, у задоволенні апеляційної скарги відмовлено, відповідно до ст. 129 ГПК України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на апелянта.
Керуючись ст.ст.  129, 269,  270, 271,  275,  276,281-284    ГПК України,  суд,-
                                      П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ухвалу  господарського суду міста Києва від 21.02.2024 у справі  № 910/19788/23  залишити без задоволення. 
Ухвалу  господарського суду міста Києва від 21.02.2023 у справі  № 910/19788/23 залишити без змін. 
Судові витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги покласти на апелянта.
Матеріали оскарження № 910/19788/23 повернути до місцевого господарського суду.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом двадцяти днів в порядку, визначеному ст.ст. 286-291 ГПК України. 
Повний текст постанови складено  01.05.2024.

Головуючий суддя                                                            М.А. Руденко 

Судді                                                                                М.А. Барсук

                                                                                Є.Ю. Пономаренко