ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1059/24 Справа № 173/1049/23 	  	Суддя у 1-й інстанції - Бурхан С. М. Суддя у 2-й інстанції - Космачевська Т. В.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 квітня 2024 року                                                                м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі:
судді-доповідача Космачевської Т.В., 
суддів: Канурної О.Д., Халаджи О.В.,
розглянувши в письмовому провадженні в приміщенні Дніпровського апеляційного суду в місті Дніпро апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 09 жовтня 2023 року в цивільній справі номер 173/1049/23 за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2023 року до Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області звернулось Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, обґрунтовуючи позовні вимоги тим, що відповідачка звернулась до позивача з метою отримання кредиту, у зв`язку з чим підписала заяву б/н від 27.04.2010 року. Відповідачка була ознайомлена з Умовами та правилами надання банківських послуг, що підтверджується її підписом у анкеті-заяві. Відповідачці було відкрито кредитний рахунок та встановлено кредитний ліміт. Для користування кредитними коштами відповідачка отримала кредитну картку. Відповідно до умов договору відповідачка мала повернути отриманий кредит в строки та у порядку, передбаченому договором, проте порушила зобов`язання. Станом на 21.03.2023 року заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором б/н від 27.04.2010 року становить 33089,14 грн та складається з: 27432,05 грн - заборгованість за кредитом; 5657,09 грн - заборгованість за відсотками за користування кредитом.
Позивач просив суд стягнути з відповідачки на користь позивача означену заборгованість, а також покласти на відповідачку судові витрати.
Рішенням Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 09 жовтня 2023 року позов Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість в сумі 24158,38 грн. 
В іншій частині позову - відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат зі сплати судового збору.
Із вказаним рішенням не погодився позивач АТ КБ «ПриватБанк», подав апеляційну скаргу, просив скасувати рішення Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 09 жовтня 2023 року по справі №173/1049/23 в частині відмови у стягненні заборгованості за відсотками в розмірі 5657,09 грн, ухвалити в цій частині нове рішення, задовольнивши позовні вимоги в цій частині в повному обсязі, судові витрати покласти на відповідачку.
Доводами апеляційної скарги наведено, що рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині є незаконним, винесеним з порушенням норм матеріального та процесуального права.
28.04.2010 року відповідачкою підписано довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду». В цій же довідці відповідачка власним підписом підтвердила, що 3 фінансовими умовами надання кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» і прикладами розрахунку суми плати за використання кредитних коштів ознайомлена.
Суд першої інстанції зробив помилковий висновок про відсутність підстав для стягнення з відповідачки відсотків по кредиту, допустивши грубе порушення норм цивільного права. 
На підтвердження того, що сторони погодили оплату процентів за користування кредитними коштами, а також розмір процентної ставки, позивачем надано до суду заяву-анкету від 27.04.2010 року, довідку про умови кредитування з використанням кредитки "Універсальна", 55 днів пільгового періоду, які підписані особисто відповідачкою.
Сторонами при укладенні кредитного договору були досягнути усі істотні умови договору. 
Вважає, що позивачем доведений факт узгодження з позичальником процентної ставки у розмірі 2,5%. З розрахунку заборгованості вбачається кількість днів прострочки, за які нарахована заборгованість за процентами, вбачається й сума нарахованої заборгованості на відповідну дату, а тому відмова у задоволені вимог зі стягнення процентів у повному обсязі — є порушенням ст. 1048, 1054 ЦК України.
Відповідачка не спростувала жодними належними та допустимими доказами факт укладення кредитного договору та ознайомлення з його умовами; не заперечував розмір наявної заборгованості.
Встановивши, що банк надав відповідачці кредит, а відповідачка його не повернула, місцевий суд не мав жодних підстав відмовляти у стягненні відсотків по кредиту.
Від відповідачки ОСОБА_1 відзив в письмовій формі на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надійшов.
Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції. 
Згідно з частиною 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно до частини 13 ст. 7 ЦПК України, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Оскільки рішення суду оскаржується лише в частині відмови у стягненні заборгованості за процентами за користування кредитом в розмірі 5657,09 грн, апеляційний суд переглядає оскаржуване рішення лише в цій частині.
Заслухавши суддю – доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до статей 13 і 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Відповідно до вимог частин 1, 2 та 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які 
Сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які 
були досліджені в судовому засіданні.
Судом встановлено і це вбачається з матеріалів цивільної справи, що 27.04.2010 року відповідачкою ОСОБА_1 підписана анкета-заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в АТ КБ «ПриватБанк» (а.с. 28-28зв).
28.04.2010 року відповідачкою ОСОБА_1 підписана довідка про умови кредитування з використанням кредитної карти «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», якою визначено базову відсоткову ставку на місяць у розмірі – 2,5% (а.с. 29). 
Відповідно до довідки про надані картки відповідачкою було отримано наступні кредитні картки: картка «Універсальна» від 28.04.2010 року №5577212912958397 з терміном дії до 02/14; картка «Універсальна mini» від 26.10.2010 року №4149437105072175 з терміном дії до 09/14; картка «Універсальна» від 10.02.2014 року №5168755380306841 з терміном дії до 12/17; картка «Універсальна» від 13.08.2014 року №5168755405683166 з терміном дії до 06/18; картка «Універсальна» від 10.12.2016 року №5168755532642374 з терміном дії до 12/20; картка «Універсальна GOLD» від 25.01.2018 року №5168742209815319 з терміном дії до 09/21; картка «Універсальна GOLD» від 15.09.2021 року №5168742242014276 з терміном дії до 03/25 (а.с. 26). 
15.09.2021 року відповідачкою підписано паспорт споживчого кредиту (а.с. 30-34).
З розрахунку заборгованості за договором б/н від 27.04.2010 року вбачається, що станом на 21.03.2021 року заборгованість ОСОБА_1 складає, зокрема, за відсотками 5657,09 грн (а.с. 6-25зв). 
Задовольняючи позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за процентами за користування кредитом в розмірі 5657,09 грн, суд першої інстанції виходив з їх обґрунтованості. 
Такий висновок суду є правильним, з яким погоджується й апеляційний суд.
Правовідносини з приводу надання кредиту регулюються Цивільним кодексом України та Законом України «Про банки та банківську діяльність». 
Відповідно до статті 2 цього Закону банківським кредитом визнається будь-яке зобов`язання банку надати певну суму грошей в обмін на зобов`язання боржника щодо повернення заборгованої суми, сплати процентів за її користування та інших зборів з такої суми.
Правовою формою щодо оформлення відносин сторін є кредитний договір. 
Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. 
Відповідно до ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України). 
Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно до частини 2 статті 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК України, якщо інше не встановлено параграфом 2 і не випливає із суті кредитного договору. 
Статтями 1048, 1049, 1050 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. 
Судом встановлено, що 27.04.2010 року відповідачкою ОСОБА_1 підписана анкета-заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в АТ КБ «ПриватБанк».
28.04.2010 року відповідачкою ОСОБА_1 підписана довідка про умови кредитування з використанням кредитної карти «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», якою визначено базову відсоткову ставку на місяць у розмірі – 2,5%.
15.09.2021 року відповідачкою підписано паспорт споживчого кредиту.
З розрахунку заборгованості за договором б/н від 27.04.2010 року вбачається, що станом на 21.03.2021 року заборгованість ОСОБА_1 складає, зокрема, за відсотками 5657,09 грн.
З огляду на наведене, перевіряючи законність і обґрунтованість рішення Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 09 жовтня 2023 року в межах доводів та вимог апеляційної скарги апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про обґрунтованість позовних вимог в частині стягнення суми заборгованості за відсотками в розмірі 5657,09 грн, оскільки позивачем було доведено належними та допустимими доказами розмір заборгованості за простроченими відсотками.
Наведені в апеляційній скарзі доводи, були предметом дослідження в суді першої інстанції із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи в частині стягнення заборгованості за простроченими відсотками, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, і з якою погоджується суд апеляційної інстанції.
Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.
Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.
Суд, у цій справі, враховує положення Висновку №11(2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32 - 41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи в апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява №65518/01; від 06 вересня 2005 року; пункт 89), «Проніна проти України» (заява №63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява №4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58) (Рішення): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).
Враховуючи наведене, апеляційний суд не встановив неправильного застосування норм 
матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судового рішення в оскаржуємої його частині.
За таких обставин, апеляційний суд вважає, що, вирішуючи спір, суд першої інстанції в повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку та ухвалив судове рішення, яке відповідає вимогам закону. 
Підстав для його скасування не вбачається.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
Крім того, згідно з частиною 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Оскільки апеляційний суд дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, витрати позивача по сплаті судового збору, пов`язані з поданням апеляційної скарги, відшкодуванню не підлягають. 

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення, рішення Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 09 жовтня 2023 року – без змін. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, як така, що ухвалена у малозначній справі, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Судді: