Справа № 134/545/23
Провадження № 22-ц/801/815/2024
Категорія: 41
Головуючий у суді 1-ї інстанції Зарічанський В. Г.
Доповідач:Копаничук С. Г.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 травня 2024 року	Справа № 134/545/23	м. Вінниця	

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
судді-доповідача: Копаничук С.Г., 
суддів: Медвецького С. К., Оніщука В.В.,
учасники справи:
позивач – Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна»,
відповідач – ОСОБА_1 ,

розглянув у порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення  Крижопільського  районного суду    Вінницької області  від 06 лютого  2024 року, постановлене  у складі  судді Зарічанського В. Г.  у  справі  за  позовом Товариства  з  обмеженою  відповідальністю «Фінансова  компанія «Фінтраст Україна» до  ОСОБА_1  про стягнення заборгованості за договором кредиту, 
в с т а н о в и в :
У квітні  2023  року Товариство  з  обмеженою  відповідальністю «Фінансова  компанія «Фінтраст Україна» звернулося  до  суду  із  позовом  до ОСОБА_1  про стягнення заборгованості за договором кредиту. Зазначає, що  02.07.2021 між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та відповідачем за допомогою інформаційно – телекомунікаційних систем було укладено електронний договір №4408070 про надання споживчого за умовами якого відповідач отримала в кредит 17000 гривень на умовах строковості, зворотності та платності. Кредитор свої договірні зобов`язання виконав, надавши обумовлену суму грошових коштів у кредит, а відповідач кредитні кошти використала, але своїх зобов`язань щодо своєчасного повернення кредиту та сплати відсотків за користування кредитом не виконує, в результаті чого  станом  на 30.03.2023 виникла заборгованість у розмірі 5576   грн., з яких: 17000 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 38760  грн. - проценти за користування кредитом.  03 травня 2022 року між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» укладено договір факторингу №03-05/2022, згідно з умовами якого ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» відступило ТОВ «ФК «ФК «Фінтраст Україна» право грошової вимоги за кредитним договором №4408070 від 02.07.2021. Просило стягнути з відповідача суму боргу в розмірі 55760 грн., з яких: 17000 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 38760 грн. - проценти за користування кредитом, а також 15668,56 грн - інфляційних втрат, 2190,68 грн - 3% річних. 
Рішенням Крижопільського районного суду Вінницької області від 06 лютого 2024 року позов задоволено частково.  Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» суму заборгованості в розмірі 43809 грн., інфляційні витрати 12489 гривень 69 копійок, 3% річних з 07.12.2021 по 30.03.2023 в сумі 1721 грн. 
У  апеляційній  скарзі  ОСОБА_1 , посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати й ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог. Зазначає, що факт отримання кредиту та розмір заборгованості позивачем не підтверджено первинними бухгалтерськими документами. Вона заявляла клопотання про витребування доказів, однак суд його відхилив та електронні докази на підтвердження факту укладення кредитного договору не досліджував. 
У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» вважає доводи апеляційної скарги безпідставними, а рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим. 
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню виходячи з наступного.
Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим; законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права; обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Рішення Крижопільського районного суду Вінницької області від 06 лютого 2024 року вищевказаним вимогам закону не відповідає.
Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив з того, що позиція відповідача про неотримання кредитних коштів, спростовується наявними в справі договором про надання споживчого кредиту (ас. 8-10) та додатком до нього, паспортом споживчого кредиту, які підписані електронним підписом ОСОБА_1 , договором про успішність операції перерахунку на картку ОСОБА_1 17000 грн (а.с.13), а також перерахуванням 08.08.2021 на рахунок ТОВ «Авентус Україна» Шарапанівською Т.А. 11951 грн.     
Колегія суддів з таким висновком суду погодитись не може, виходячи з наступного.
Апеляційним судом встановлено, що позові позивач посилався на те, що 02.07.2021 між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та відповідачем за допомогою інформаційно – телекомунікаційних систем ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» було укладено електронний договір №4408070 на 30днів, на підтвердження чого надав паперову копію кредитного договору, що не посвідчена належним чином. 
Як вбачається з копії договору, його укладення здійснюється сторонами за допомогою ІТС Товариства, доступ до якої забезпечується споживачу через веб-сайт або мобільний додаток. Електронна ідентифікація споживача здійснюється при вході споживача в особистий кабінет в порядку, передбаченому Законом України «Про електронну комерцію», в тому числі шляхом перевірки Товариством правильності введення коду, направленого Товариством на номер мобільного телефону споживача, вказаний при вході, та/або шляхом перевірки правильності введенні пароля входу до особистого кабінету. При цьому, споживач самостійно і за свій рахунок забезпечує і оплачує технічні, програмні і комунікаційні ресурси, необхідні для організації каналів доступу і підключення до веб-сайту/ІТС товариства.   
Згідно з п. 1.2, п. 1.3, 1.4 договору товариство зобов`язується надати клієнту грошові кошти в загальній сумі 17000 грн. на строк 30 днів, дата повернення кредиту 01.08.2021. Строк кредиту може бути продовжено у порядку та на умовах визначених в розділі 4 цього договору.   
 Пунктом 1.5. договору передбачено, що стандартна процентна ставка становить 1, 90 % в день та застосовується у межах строку кредиту, вказаного в п.1.4 цього договору; в межах нового строку кредиту, якщо відбулась пролонгація за ініціативою споживача, відповідно до п.4.2. договору; у межах нового строку кредиту, якщо відбулась авто пролонгація, відповідно до п.4.3.договору.                                                                
Відповідно до п.п.1.8.1 Договору орієнтовна загальна вартість кредиту на дату укладення Договору за стандартною ставкою 26690,00 грн., за зниженою ставкою 24267,50 грн (п. 1.8.2).                                                                                          03 травня 2022 між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ УКРАЇНА» укладено договір факторингу №03-05/2022, згідно з умовами якого ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» відступило ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ УКРАЇНА» право грошової вимоги за кредитним договором №4408070 від 02.07.2021до відповідача  55760,0 грн.         
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).
Згідно зі статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (стаття 204 ЦК України).
Правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом (частина 1 статті 205 ЦК України).
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони (частина 1 статті 207 ЦК України).
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (частини перша, друга статті 76 ЦПК України).
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України).
Відповідно до ч. 1 і ч. 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Згідно із ст. 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Відповідно до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
Ст. 80  ЦПК України  передбачено, що  достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.  Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Згідно із ч. 1 та ч. 5 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Відповідно до ч. 1 – ч. 3 ст. 83 ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви, а відповідач - разом з поданням відзиву.
Згідно з частинами першою-третьою статті 100 ЦПК України електронними доказами є інформація в електронній (цифровій) формі, що містить дані про обставини, що мають значення для справи, зокрема, електронні документи (в тому числі текстові документи, графічні зображення, плани, фотографії, відео- та звукозаписи тощо), веб-сайти (сторінки), текстові, мультимедійні та голосові повідомлення, метадані, бази даних та інші дані в електронній формі. Такі дані можуть зберігатися, зокрема, на портативних пристроях (картах пам`яті, мобільних телефонах тощо), серверах, системах резервного копіювання, інших місцях збереження даних в електронній формі (в тому числі в мережі Інтернет). Електронні докази подаються в оригіналі або в електронній копії, засвідченій електронним підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України "Про електронні довірчі послуги". Законом може бути передбачено інший порядок засвідчення електронної копії електронного доказу. Учасники справи мають право подавати електронні докази в паперових копіях, посвідчених у порядку, передбаченому законом. Паперова копія електронного доказу не вважається письмовим доказом.
У постанові Верховного Суду у складі суддів Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 15 липня 2022 року у справі № 914/1003/21 зазначено, що: «паперова копія електронного доказу не вважається письмовим доказом, однак є однією з форм, в якій учасник справи має право подати електронний доказ (частина третя статті 96 Господарського процесуального кодексу України), який, в свою чергу, є засобом встановлення даних, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (пункт 1 частини другої статті 73 Господарського процесуального кодексу України). Таким чином, подання електронного доказу в паперовій копії саме по собі не робить такий доказ недопустимим. Суд може не взяти до уваги копію (паперову копію) електронного доказу, у випадку якщо оригінал електронного доказу не поданий, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (паперової копії) оригіналу (такий правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 19.01.2021 у справі № 922/51/20, від 14.12.2021 у справі № 910/17662/19). Учасник справи, який подає копію електронного доказу, повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу електронного доказу. Якщо подано копію (паперову копію) електронного доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал електронного доказу. Якщо оригінал електронного доказу не поданий, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (паперової копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги (частини п`ята, шоста статті 96 Господарського процесуального кодексу України)».
У даній справі відповідач ставить під сумнів паперові копії документів, а позивач не зазначив про наявність їх оригіналів та не надав суду оригінали електронних доказів. 
Колегія суддів звертає увагу на те, що на підтвердження укладення з відповідачем договору у електронній формі позивач не надав електронних доказів, що підтверджують укладення між сторонами договору в електронній формі, як і не надало електронні докази в паперових копіях, посвідчених у порядку, передбаченому законом.
Як вбачається з паперової фотокопії договору, його укладення здійснюється сторонами за допомогою ІТС Товариства, доступ до якої забезпечується споживачу через веб-сайт або мобільний додаток. Електронна ідентифікація споживача здійснюється при вході споживача в особистий кабінет в порядку, передбаченому Законом України «Про електронну комерцію», в тому числі шляхом перевірки Товариством правильності введення коду, направленого Товариством на номер мобільного телефону споживача, вказаний при вході, та/або шляхом перевірки правильності введенні пароля входу до особистого кабінету. При цьому, споживач самостійно і за свій рахунок забезпечує і оплачує технічні, програмні і комунікаційні ресурси, необхідні для організації каналів доступу і підключення до веб-сайту/ІТС товариства.   
Електронних доказів на підтвердження того, що відповідачка вчинила вищезазначені дії матеріали справи не містять.
Отже, факт укладення кредитного договору та наявності заборгованості позивач не підтвердив належними, допустимими та достовірними доказами, надані ним паперові копії електронних документів не відповідають критеріям допустимості й достовірності доказів, а також вимогам щодо їх визначення, оскільки не підпадають під поняття ні письмових, ні електронних доказів згідно статті 76 ЦПК України.
Крім цього, доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Банківський розрахунок не
є первинним документом, а тому він сам по собі не може підтвердити наявність або відсутність заборгованості, а також, без первинних документів, підтверджувати розмір зазначеної заборгованості, який неможливо перевірити. 
Первинних бухгалтерських документів, з яких можна встановити усі здійснені операції за кредитом, в тому числі й факти надання позичальнику кредитних коштів, нарахування відсотків, погашення боргу, тощо, позивач не надав. 
Отже, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги щодо вказаного заслуговують на увагу, оскільки позивач не надав належних та допустимих доказів на підтвердження заявленого розміру кредитної заборгованості, не підтвердив її первинними бухгалтерськими документами, не надав суду оригінали електронних документів або належним чином посвідчені їх копії, у тому числі платіжних документів (касових та банківських), які б підтвердили розмір заборгованості. Відтак, у межах наявних у матеріалах справи доказів не виявляється можливим встановити відповідність наданого позивачем розрахунку заборгованості умовам укладеного між сторонами кредитного договору.
Суд першої інстанції відсутність достовірних і достатніх доказів зазначених обставин не врахував та дійшов помилкового висновку про часткове задоволення позову. 
Відповідно до пункту 2 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Згідно зі статтею 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.
Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.
З огляду на викладене, колегія суддів вважає необхідним оскаржуване рішення суду скасувати, як ухвалене за неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, їх недоведеності, які суд першої інстанції вважав встановленими, невідповідності висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, які здійсненні з порушенням та неправильним застосуванням судом норм матеріального та процесуального права, що відповідно до вимог ст. 376 ЦПК України є підставами для його скасування з прийняттям нового судового рішення про відмову в задоволенні позову через його недоведеність. 
Відповідно до частини 13 статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
За правилами частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
У зв`язку із задоволенням апеляційної скарги та постановленням нового рішення про відмову в задоволенні позову з позивача на користь відповідачки слід стягнути 3220,8 грн. судового збору за подання апеляційної скарги. 
Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381 384 ЦПК України, 

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 задовольнити.
Рішення  Крижопільського районного суду Вінницької області від 06 лютого 2024 року, скасувати.
У задоволенні позову Товариства  з  обмеженою  відповідальністю «Фінансова  компанія «Фінтраст Україна» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором кредиту, - відмовити . 
Стягнути з Товариства  з  обмеженою  відповідальністю «Фінансова  компанія «Фінтраст Україна» на користь ОСОБА_1 3220,8 грн. судового збору за подання апеляційної скарги.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.
Суддя-доповідач                                         С. Г. Копаничук 
судді:                                                                   С. К. Медвецький
                                                                     В. В. Оніщук