Окрема думка суддів К. Пількова та О. Ткачука 
до постанови Великої Палати Верховного Суду 
від 16.05.2024 у справі № 990/29/24
 
Велика Палата Верховного Суду постановою від 16.05.2024 задовольнила апеляційну скаргу ОСОБА_1 (далі - Скаржник, Позивач), скасувала ухвалу Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 05.02.2024 про повернення позовної заяви Скаржника та направила справу для продовження розгляду до цього ж суду.
Велика Палата дійшла висновку, що суд першої інстанції помилково ухвалив повернути Скаржнику його позовну заяву як подану за наявності іншого позову до цього самого суду до того ж відповідача з тим же предметом спору та з однакових підстав з посиланням на пункт 5 частини четвертої статті 169 КАС.
З цими висновками Великої Палати не погоджуємось та нижче викладаємо мотиви незгоди.
За матеріалами цієї справи та даними ЄДРСР Позивач в один день, 01.02.2024, звернувся до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду з трьома окремими позовними заявами (які послідовно зареєстровані і сформовані в провадження №№ П/990/28/24 П/990/29/24, П/990/30/24), які містили такі позовні вимоги до одного й того ж відповідача - Вищої ради правосуддя (далі - ВРП):
1)     Зобов`язати ВРП ухвалити рішення про зупинення повноважень члена ВРП ОСОБА_2 (далі - Позов 1). Справа № 990/28/24;
2)     Зобов`язати ВРП ухвалити рішення про внесення подання до Верховної Ради України про звільнення члена ВРП ОСОБА_2 (далі - Позов 2). Справа № 990/29/24;
3)     Визнати протиправними дії ВРП щодо відмови в ухваленні рішення про внесення подання до Верховної Ради України про звільнення члена ВРП ОСОБА_2 та ухваленні рішення про зупинення повноважень цього члена ВРП (далі - Позов 3). Справа № 990/30/24.
До позовної заяви у справі № 990/29/24 Позивач додав письмове підтвердження, що ним не подано іншого позову до того ж відповідача з тим самим предметом та з тих самих підстав, як того вимагає пункт 11 частини п`ятої статті 160 КАС.
Як видно з вимоги Позову 3, Позивач оскаржує протиправну, на його думку, бездіяльність ВРП, яка полягає у тому, що ВРП не вносить до парламенту подання про звільнення члена ВРП ОСОБА_2 та не ухвалює рішення про зупинення повноважень цього члена ВРП.
Закон (пункт 4 частини першої статті 5 КАС), дійсно, передбачає такий спосіб захисту як визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.
Визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії становить цілісний спосіб захисту, оскільки суд, визнавши протиправною бездіяльність суб`єкта владних повноважень, зобов`язує його вчинити певні дії.
Тобто Позов 3 (у якому Позивач оскаржує бездіяльність ВРП з (1) невнесення подання до парламенту про звільнення члена ВРП і (2) незупинення повноважень цього члена ВРП) є поєднанням Позову 1 (де оскаржується бездіяльність ВРП з незупинення повноважень члена ВРП) і Позову 2 (де оскаржується бездіяльність ВРП з невнесення подання до парламенту про звільнення члена ВРП).
Пункт 2 частини другої статті 45 КАС встановлює, що з урахуванням конкретних обставин справи суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню адміністративного судочинства, зокрема подання декількох позовів до одного й того самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав, або подання декількох позовів з аналогічним предметом і з аналогічних підстав, або вчинення інших дій, метою яких є маніпуляція автоматизованим розподілом справ між суддями.
Описані вище дії Позивача, внаслідок яких дві групи позовів з аналогічним предметом і з аналогічних підстав до одного відповідача потрапили на розгляд до різних суддів (Позов 1 у провадженні судді-доповідачки В. Мацедонської, суддів М. Білак , О .Губської , А. Загороднюка, В. Соколова; Позов 2 у провадженні судді-доповідачки В. Юрченко , суддів Л .Бившевої , Н. Блажівської ,  Р. Ханової ,  І. Гончарової; Позов 3, який об`єднує вимоги Позовів 1 і 2, у провадженні судді-доповідачки А. Бучик, суддів Я. Берназюка, В. Кравчука , А. Рибачука, О. Стародуба), становлять зловживання процесуальними правами.
Відповідно до частини третьої статті 45 КАС якщо подання скарги, заяви, клопотання визнається зловживанням процесуальними правами, суд з урахуванням обставин справи має право залишити без розгляду або повернути скаргу, заяву, клопотання.
При цьому відповідно до частини четвертої цієї статті суд зобов`язаний вживати заходів для запобігання зловживанню процесуальними правами. У випадку зловживання учасником судового процесу його процесуальними правами, суд застосовує до нього заходи, визначені цим Кодексом.
Отже, суд першої інстанції зобов`язаний був вжити заходів для того, аби запобігти зловживанню Позивачем процесуальними права та, оскільки Позов 2 у цій справі ще не було прийнято до розгляду та не було відкрито провадження, суд мав повернути позовну заяву як подану зі зловживанням процесуальними правами.
Питання про те, чи є подання позовної заяви зловживанням процесуальними правами суд мав вирішити на якомога більш ранній стадії, аби запобігти негативним наслідкам такого зловживання. Велика Палата як суд апеляційної інстанції мала підстави ex officio оцінити ці обставини, з`ясувавши, що у справі йдеться про те, чи мало місце звернення з декількома позовами з аналогічним предметом та підставами до одного й того ж відповідача.
Суд першої інстанції оскарженою ухвалою від 05.02.2024 повернув Позивачу його позовну заяву, однак на підставі помилкового висновку про те, що аналогічними є предмет та підстави Позову 2 (позову у цій справі) та Позову 1. Цей помилковий висновок, однак, не вплинув на правильне по суті судове рішення про повернення позовної заяви.
Відповідно до пункту 4 частини першої статті 320 КАС порушення норм процесуального права є підставою для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції, лише якщо ці порушення призвели до неправильного вирішення питання.
Тобто не може бути скасовано правильне по суті і законне судове рішення з мотивів порушення судом норм процесуального права, якщо це не призвело до неправильного вирішення процесуального питання.
Оскільки суд першої інстанції ухвалив в цілому правильне рішення про повернення позовної заяви, однак з помилкових підстав, Велика Палата Верховного Суду мала залишити це рішення в його резолютивній частині без змін, вказавши у своєму рішенні правильні мотиви.

Судді                                                                          Костянтин ПІЛЬКОВ
 
                                                                                    Олег ТКАЧУК