УХВАЛА

19 червня 2024 року 
м. Київ
справа № 140/19146/23
адміністративне провадження № К/990/21651/24 
Суддя Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду Загороднюк А.Г., перевіривши касаційну скаргу адвоката Шеремета Віти Миколаївни в інтересах ОСОБА_1 на постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 17 квітня 2024 року   у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Волинській області про визнання протиправним та скасування наказу про звільнення, 
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернулась з позовом до суду Головного управління Національної поліції у Волинській області (далі - відповідач, ГУНП у Волинській області), в якому просила:
- визнати протиправними дії в частині видання наказу №1143/в «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності окремих працівників поліції Володимирського РВП ГУНП у Волинській області та вжиття заходів запропонованих дисциплінарною комісією» від 20 червня 2023 року, яким на ОСОБА_1 , оперуповноваженого сектору кримінальної поліції відділення поліції №1 (м. Нововолинськ) Володимирського РВП ГУНП у Волинській області накладено дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції;
- визнати протиправними дії в частині видання наказу №257о/с «По особову складу» від 21 червня 2023 року про звільнення лейтенанта поліції ОСОБА_1 , оперуповноваженого сектору кримінальної поліції відділення поліції №1 (м. Нововолинськ) Володимирського РВП ГУНП у Волинській області, зі служби в поліції;
- скасувати наказ №1143/в «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності окремих працівників поліції Володимирського РВП ГУНП у Волинській області та вжиття заходів запропонованих дисциплінарною комісією» від 20 червня 2023 року в частині накладення на ОСОБА_1 , оперуповноваженого сектору кримінальної поліції відділення поліції №1 (м.Нововолинськ) Володимирського РВП ГУНП у Волинській області, дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції;
- скасувати наказ № 257о/с «По особову складу» від 21 червня 2023 року в частині звільнення лейтенанта поліції ОСОБА_1 , оперуповноваженого сектору кримінальної поліції відділення поліції № 1 (м. Нововолинськ) Володимирського РВП ГУНП у Волинській області, зі служби в поліції;
- зобов`язано поновити позивача на посаді оперуповноваженого сектору кримінальної поліції відділення поліції №1 (м. Нововолинськ) Володимирського РВП ГУНП у Волинській області;
- стягнуто середнього розміру грошового забезпечення за час вимушеного прогулу.
Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 31 липня 2023 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.
Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 23 січня 2024 року позов задоволено частково:
-    визнано протиправним та скасовано пункт 1 наказу Головного управління Національної поліції у Волинській області № 1143/в від 20 червня 2023 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності окремих працівників поліції Володимирського РВП ГУНП у Волинській області та вжиття заходів запропонованих дисциплінарною комісією»;
-    визнано протиправним та скасовано наказ Головного управління Національної поліції у Волинській області №257о/с від 21 червня 2023 року «По особову складу».
-    поновлено ОСОБА_1 на посаді оперуповноваженого сектору кримінальної поліції відділення поліції № 1 (м. Нововолинськ) Володимирського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції у Волинській області з 22 червня 2023 року;
-  стягнуто з Головного управління Національної поліції у Волинській області на користь ОСОБА_1 грошове забезпечення за час вимушеного прогулу в розмірі 232683 гривні 84 копійок (двісті тридцять дві тисячі шістсот вісімдесят три гривні вісімдесят чотири копійки).
-  в задоволенні решти позовних вимог відмовлено;
-  стягнуто з Головного управління Національної поліції у Волинській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1073 гривні 60 копійок (одна тисяча сімдесят три гривні шістдесят копійок).
Поставною Восьмого апеляційного адміністративного суду від 17 квітня 2024 року апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції у Волинській області задоволено.
Скасовано рішення Волинського окружного адміністративного суду від 23 січня 2024 року у справі №140/19146/23 та прийнято нове, яким відмовлено ОСОБА_1 у задоволенні позову до Головного управління Національної поліції у Волинській області про визнання протиправним та скасування наказу про звільнення.
04 червня 2024 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга адвоката Шеремета Віти Миколаївни в інтересах ОСОБА_1 у якій скаржник просить скасувати постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 17 квітня 2024 року та залишити в силі рішення Волинського окружного адміністративного суду від 23 січня 2024 року.
Відповідно до частини першої статті 334 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) за відсутності підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі.
Вирішуючи питання щодо можливості відкриття касаційного провадження, суд керується таким.
Відповідно до частини першої статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.
Імперативними приписами частини четвертої статті 328 КАС України обумовлено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.
Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Відповідно до пункту 4 частини другої статті 330 КАС України у касаційній скарзі зазначаються підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини четвертої статті 328 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 3 частини четвертої статті 328 КАС України (відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах) скаржник повинен чітко вказати, яку саме норму права судами першої та (або) апеляційної інстанцій було застосовано неправильно, а також обґрунтувати у чому полягає помилка судів при застосуванні відповідної норми права та як, на думку скаржника, відповідна норма повинна застосовуватися.
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 4 частини четвертої статті 328 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається в чому полягає порушення норм процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення (рішень). Зокрема, якщо скаржник вважає, що судами порушено норми процесуального права щодо недослідження зібраних у справі доказів, неповного встановлення обставин справи, або встановлення обставин, що мають істотне значення, на підставі недопустимих доказів, у касаційній скарзі має бути конкретно зазначено або обставини, які встановлені на підставі недопустимих доказів та чому, на думку скаржника, останні є недопустимими, або зібрані у справі докази, які судом не досліджені, що могло б давати підстави для висновку про порушення цим судом норм процесуального права.
У разі подання касаційної скарги на судове рішення, зазначене у частинах другій і третій статті 328 цього Кодексу, в касаційній скарзі зазначається обґрунтування того, в чому полягає неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення (рішень).
Із системного аналізу наведених положень процесуального закону слідує, що під час касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій статті 328 КАС України, обґрунтування неправильного застосування судом (судами) норм матеріального права чи порушення ним (ними) норм процесуального права має обов`язково наводитись у взаємозв`язку із посиланням на відповідний пункт (пункти) частини четвертої статті 328 КАС України як на підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга.
Підставами перегляду оскаржуваної постанови суду апеляційної інстанції заявник зазначає пункт 1, 3  частини четвертої статті 328 КАС України.
Покликаючись на пункт 1 частини четвертої статті 328 КАС України, заявник касаційної скарги зазначає, що судом апеляційної інстанції не враховано висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 16 листопада 2023 року у справі №600/1876/22-а (підставою для застосування до поліцейського дисциплінарних стягнень є вчинення дій, що порушують службову дисципліну) та від 29 квітня 2020 року №820/5543/17 (при застосуванні дисциплінарного стягнення необхідно встановлювати наявність вини позивача у скоєнні порушення, мети та мотивів порушення, обставин, які впливають на ступінь і характер його відповідальності як ті, що її пом`якшують чи обтяжують, причин та умов, що сприяли скоєнню порушення, характер і розмір нанесених збитків).
Проте, в касаційній скарзі не наведено, які саме конкретні норми права (пункт, частина, стаття) застосовано судом без врахування висновку щодо застосування норми права в подібних правовідносинах, викладених у зазначених постановах Верховного Суду, а також не зазначено який правовий висновок висловлено та не було враховано судами попередніх інстанцій під час прийняття рішення по суті.
Обов`язковими умовами при оскарженні судових рішень на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України є зазначення у касаційній скарзі: 1) норми матеріального права, яку неправильно застосовано судами; 2) постанови Верховного Суду і який саме висновок щодо застосування цієї ж норми у ній викладено; 3) висновок судів, який суперечить позиції Верховного Суду; 4) в чому полягає подібність правовідносин у справах (у якій викладено висновок Верховного Суду i у якій подається касаційна скарга).
Верховний Суд зауважує, що у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України недостатньо самого лише зазначення постанови Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права. Обов`язковою умовою є те, що правовідносини у справах (у якій викладено висновок Верховного Суду і у якій подається касаційна скарга) мають бути подібними.
Подібність правовідносин означає, зокрема, тотожність суб`єктного складу учасників відносин, об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм (зокрема, часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин). Зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності в різних рішеннях суду (судів) визначається обставинами кожної конкретної справи.
При цьому, обставини, які формують зміст правовідносин і впливають на застосування норм матеріального права, а так само оцінка судами їх сукупності, не можуть вважатися подібністю правовідносин.
Правовим висновком Верховного Суду є висновок щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, сформульований внаслідок казуального тлумачення цієї норми при касаційному розгляді конкретної справи, та викладений у мотивувальній частині постанови Верховного Суду, прийнятої за наслідками такого розгляду.
Так, при встановленні доцільності посилання на постанову Верховного Суду, на яку посилається скаржник у касаційній скарзі, як підставу для перегляду оскаржуваного рішення за пунктом 1 частини четвертої статті 328 КАС України, кожен правовий висновок Верховного Суду потребує оцінки на релевантність у двох аспектах: чи є правовідносини подібними та чи зберігає ця правова позиція юридичну силу до спірних правовідносин, зважаючи на редакцію відповідних законодавчих актів.
У такому випадку правовий висновок розглядається "не відірвано" від самого рішення, а через призму конкретних спірних правовідносин та відповідних застосовуваних редакцій нормативно-правових актів.
Разом з тим, скаржник не зазначає норму матеріального права, яку неправильно застосовано судом, висновок щодо якої викладено Верховним Судом, не зазначає який саме висновок щодо застосування вищевказаних норм права викладено Верховним Судом у постанові та застосований судом апеляційної інстанції, на його думку, неправильно, не указує в чому полягає подібність правовідносин у справах (у якій викладено висновок Верховного Суду i у якій подається касаційна скарга).
Враховуючи викладене, Суд вважає недоведеним наявність підстави касаційного оскарження, визначеної пунктом 1 частини четвертої статті 328 КАС України.
Як на підставу касаційного оскарження рішень судів попередніх інстанцій скаржник посилається на пункт 3 частини 4 статті 328 КАС України, вказуючи при цьому на відсутність висновку Верховного Суду у подібних правовідносинах.
Так, скаржник посилається на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права полягає у незастосуванні закону, який підлягав застосуванню та неправильному тлумаченню закону, а саме висновків Верховного Суду викладених у викладених у постановах від 18 квітня 2022 року у справі №540/186/20, від 26 січня 2022 року у справі №620/397/21, від 09 лютого 2022 року у справі №160/12290/20 щодо можливості притягнення працівника поліції до дисциплінарної відповідальності за відсутності складу дисциплінарного проступку, зокрема, протиправної поведінки, шкідливих наслідків та причинного зв`язку між ним і дією порушника дисципліни.
Також, скаржник зазначає, що судом апеляційної інстанції не враховано висновки Верховного Суду щодо дискреційних повноважень на обрання виду стягнення за дисциплінарний проступок, які викладено у постановах від 01 квітня 2020 року у справі №806/647/15, від 21 січня 2021 року у справі №826/4681/18, від 28 жовтня 2021 року у справі №520/1578/2020, від 09 лютого 2022 року у справі №160/12290/20, від 23 листопада 2023 року у справі №420/14443/22.
Водночас, скаржником не зазначено, щодо питання застосування якої саме норми права у подібних правовідносинах відсутній висновок Верховного Суду із конкретизацією змісту правовідносин, в яких цей висновок відсутній.
Варто зауважити, що у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 3 частини четвертої статті 328 КАС України (відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах) скаржник повинен чітко вказати, яку саме норму права судами першої та (або) апеляційної інстанцій було застосовано неправильно, а також обґрунтувати у чому полягає помилка судів при застосуванні відповідної норми права та як на думку скаржника відповідна норма повинна застосовуватися.
Доводи касаційної скарги в контексті наявності/відсутності передбаченої пунктом 3 частини четвертої статті 328 КАС України підстави переважно зводяться до оцінки встановлених судами обставин та досліджених ними доказів, а тому посилання скаржника в цій частині не узгоджуються з наведеною скаржником підставою касаційного оскарження судових рішень - пункт 3 частини четвертої статті 328 КАС України.
З огляду на викладене Суд уважає необґрунтованими посилання скаржника на пункт 3 частини четвертої статті 328 КАС України як на підставу касаційного оскарження.
Крім того, відповідно до пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), крім випадків, якщо:
а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;
б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;
в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;
г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.
Тлумачення положень вказаних норм у їхньому взаємозв`язку дає змогу дійти висновку, що процесуальний закон пов`язує можливість касаційного перегляду у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження тільки з тими юридичними фактами, вичерпний перелік яких викладений у підпунктах «а», «б», «в» та «г» пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України.
Згідно з ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 31 липня 2023 року відкрито спрощене позовне провадження у справі №140/19146/23 та, відповідно, розглянуто справу за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.
Отже, враховуючи, що ця справа розглянута за правилами спрощеного позовного провадження, для можливості відкриття касаційного провадження процесуальним законом передбачено необхідність обґрунтувати наявність підстав для розгляду цієї касаційної скарги, не лише визначених частиною 4 статті 328 КАС України, а й підтвердження випадків, визначених підпунктами «а»-«г» пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України.
В обґрунтування права на касаційне оскарження скаржник вказує, що справа має для позивача виняткове значення оскільки звільнення відбулось не за фактом службового розслідування, а у зв`язку із виконанням наказу ГУНП у Волинській області. Звільнення поліцейських у такий спосіб не відповідає вимогам чинного законодавства України, оскільки у разі наявності ознак дисциплінарного проступку вказане має бути встановлене в ході службового розслідування і лише після цього має прийматися відповідне управлінське рішення щодо можливості та доцільності звільнення особи з публічної служби або застосування іншого дисциплінарного стягнення.
Однак, твердження скаржника про те, що справа становить виняткове значення для нього (підпункт «в» пункту 2 частини п`ятої     статті 328 КАС України) не підтверджене належними доказами та не обґрунтоване обставинами, які б виділяли вимоги скаржника у цій справі в якусь особливу категорію спорів.
Враховуючи межі перегляду судом касаційної інстанції, визначені статтею 341 КАС України, суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.
Суд касаційної інстанції не може самостійно визначати підстави касаційного оскарження, такий обов`язок покладено на особу, яка оскаржує судові рішення, натомість, в ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження (частина третя статті 334 КАС України), а в подальшому саме в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення (частина перша статті 341 КАС України).
Згідно з пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.
При цьому, такий недолік касаційної скарги зумовлює її повернення одноособово суддею, без аналізу колегією суддів дотримання решти вимог, визначених статтею 330 КАС України.
За таких обставин, касаційну скаргу необхідно повернути особі, яка її подала, на підставі пункту 4 частини п`ятої статті 332 КАС України.
Ураховуючи викладене та керуючись статтею 332 Кодексу адміністративного судочинства України,
УХВАЛИВ:
Касаційну скаргу адвоката Шеремета Віти Миколаївни в інтересах ОСОБА_1 на постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 17 квітня 2024 року   у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Волинській області про визнання протиправним та скасування наказу про звільнення - повернути особі, яка її подала.
Роз`яснити, що повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до суду касаційної інстанції в порядку, встановленому законом.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та оскарженню не підлягає.

Суддя:                                                                                                               А.Г. Загороднюк