ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 травня 2024 р. 	Справа № 480/3324/22	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Курило Л.В.,
Суддів: Мельнікової Л.В. ,  Бегунца А.О. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Сумського окружного адміністративного суду від 07.03.2024, головуючий суддя І інстанції: А.І. Сидорук, вул. Герасима Кондратьєва, 159, м. Суми, 40021,  по справі № 480/3324/22
за позовом               ОСОБА_1  
до              Головного управління ДФС у Сумській області                      
про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі також - позивач, ОСОБА_1 ), звернувся до Сумського окружного адміністративного суду із адміністративним позовом до Головного управління ДФС у Сумській області, в якому, з урахуванням заяв про збільшення позовних вимог, просив стягнути середній заробіток за час затримки виконання рішення суду по справі № 480/8368/21 за період з 26.01.2022 по день прийняття судового рішення.
Ухвалою Сумського окружного адміністративного суду від 11.05.2022 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження та вирішено проводити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження.
Ухвалою Сумського окружного адміністративного суду від 07.03.2024 року зупинено провадження у справі № 480/3324/22 до набрання законної сили рішенням Сумського окружного адміністративного суду у справі № 480/6064/23.
Позивач не погодився з ухвалою суду першої інстанції та подав апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність підстав для зупинення провадження по справі.
Відповідач відзив на апеляційну скаргу не подав.
Відповідно до п. 11 ч. 1 ст. 294 КАС України, окремо від рішення суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції щодо зупинення провадження у справі.
Згідно з ч. 2 ст. 312 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції, зазначені в пунктах 3, 5-7, 11, 14, 26 частини першої статті 294 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження).
Сторони про розгляд справи в порядку письмового провадження повідомлені належним чином.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши ухвалу суду першої інстанції, дослідивши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
Як встановлено під час розгляду справи, рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 25.01.2022 у справі № 480/8368/21 задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Сумській області, Державної податкової служби України, Головного управління ДПС у Сумській області як відокремлений підрозділ Державної податкової служби України про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.
Визнано протиправним та скасовано наказ Головного управління ДФС у Сумській області № 113-О від 28.07.2021 про припинення державної служби ОСОБА_1 .
Поновлено ОСОБА_1  на посаді головного державного ревізора інспектора з юридичних питань Роменської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Сумській області.
Стягнуто з Головного управління Державної фіскальної служби у Сумській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 43629 (сорок три тисячі шістсот двадцять дев`ять) грн. 33 коп.
Допущено негайне виконання рішення в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді та стягнення середнього заробітку за один місяць.
Вважаючи, що відповідачем рішення суду належним чином не виконано, позивач звернувся до суду з позовом про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду.
Зупиняючи провадження у справі, суд першої інстанції виходив з того, оскільки в провадженні Сумського окружного адміністративного суду перебуває справа №480/6064/23 за позовом ОСОБА_1  про визнання протиправним та скасування наказу відповідача № 1-рг від 13.02.2023 та про визнання протиправними дій відповідача щодо визначення місця роботи позивача за адресою: м. Суми, вул. Іллінська, 13, тому існує об`єктивна неможливість розгляду цієї справи до вирішення справи № 480/6064/23, оскільки у вказаній справі предметом позову є правомірність наказу відповідача № 1-рг від 13.02.2023 про поновлення позивача на посаді та факти щодо його реалізації, що у випадку задоволення судом позову у цій справі впливає на період затримки та відповідно суму середнього заробітку.
Перевіряючи рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про наступне.
Так, зупинення провадження по справі - це врегульована законом і оформлена ухвалою суду тимчасова перерва в провадженні у справі, викликана наявністю однієї з передбачених в законі обставин, які заважають здійснювати її розгляд.
За своєю правовою сутністю зупинення провадження у справі є тимчасовим і повним припиненням всіх процесуальних дій у справі, що викликане настанням зазначених у законі причин, що перешкоджають подальшому руху процесу і щодо яких невідомо, коли вони можуть бути усунені.
Відповідно до пункту 3 частини першої статті 236 КАС України, суд зупиняє провадження у справі в разі об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.
Разом з тим, зупинення провадження в справі спрямоване також на те, щоб обставини, що об`єктивно перешкоджають здійсненню адміністративного судочинства у певній справі і мають об`єктивний характер, не були такими, що тягнуть за собою порушення строків розгляду справи, встановлених КАС України.
З огляду на зазначені вимоги закону для вирішення питання про зупинення провадження у справі адміністративний суд повинен у кожному конкретному випадку з`ясувати:
чи існує вмотивований зв`язок між предметом судового розгляду у справі, яка розглядається адміністративним судом, з предметом доказування в конкретній іншій справі, що розглядається в порядку, зокрема, адміністративного судочинства;
чим обумовлюється об`єктивна неможливість розгляду цієї справи.
Об`єктивна неможливість розгляду справи до вирішення іншої полягає в тому, що рішення суду в іншій справі встановлює обставини, які впливають на збирання та оцінку доказів у цій справі, зокрема факти, що мають преюдиційне значення.
Метою зупинення провадження у справі до розгляду іншої справи є виявлення обставин, підстав, фактів тощо, які не можуть бути з`ясовані та встановлені в цьому процесі, але мають значення для справи, провадження у якій зупинено.
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 28 вересня 2021 року у справі № 160/4745/20,  від 31 січня 2023 року у справі № 500/2375/21 та від 09 лютого 2023 року у справі № 480/12362/21.
Згідно з ч. 1 ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.
Відповідно до абз.2 п.19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 № 9 "Про практику розгляду судами трудових спорів" працівник, який був незаконно звільнений до реорганізації, поновлюється на роботі в тому підприємстві, де збереглося його попереднє місце роботи.
Згідно з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 01.08.2018 по справі № 826/16311/16, закон не наділяє орган, який розглядає трудовий спір, повноваженнями на обрання іншого способу захисту трудових прав, ніж зазначені в частині першій статті 235, статті 240-1 КЗпП України, а відтак встановивши, що звільнення відбулось із порушенням установленого законом порядку, суд зобов`язаний поновити працівника на попередній роботі.
При ухваленні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу (ч. 2 ст. 235 КЗпП України).
Відповідно до норми ст. 236 КЗпП України у разі затримки роботодавцем виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.
На підставі викладеного, колегія суддів зазначає, що вимога про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу є похідною саме від вимоги про поновлення на посаді, та безпосередньо залежить від її вирішення.
Так, рішення Сумського окружного адміністративного суду від 25.01.2022 у справі № 480/8368/21, яким позивача поновлено на посаді та стягнуто на його  користь середній  заробіток за час вимушеного прогулу, набрало законної сили та є обов`язковими до виконання.
Згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 до Конвенції» (далі - Конвенція), кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Європейський суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях указував на необхідність дотримання судами держав-учасниць Конвенції принципу розгляду справи судами упродовж розумного строку.
Практика Європейського суду з прав людини з цього питання є різноманітною й залежною від багатьох критеріїв, серед яких: складність справи, поведінка заявника, судових та інших державних органів, важливість предмета розгляду та ступінь ризику терміну розгляду для заявника тощо.
З аналізу практики Європейського суду з прав людини з питання, що розглядається, вбачається, що трудові спори за своєю природою вимагають оперативного вирішення, ураховуючи значимість цього питання для зацікавленої особи, яка через звільнення втрачає засоби для існування та дотримання гарантій.
Отже, тривале зволікання судом з розглядом трудових спорів, різновидом яких є спори щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби, ставить під загрозу дотримання з боку України пункту 1 статті 6 Конвенції.
Водночас, вирішуючи питання щодо зупинення провадження у цій справі, суд першої інстанції належним чином не обґрунтував наявності зв`язку між рішенням у справі №480/6064/23 і предметом цього спору, а також в достатній мірі не конкретизував, в чому саме полягає об`єктивна неможливість розгляду цієї справи без попереднього вирішення справи №480/6064/23.
Колегія суддів зазначає, що згідно з висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 11.02.2021 у справі №160/13220/19, невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням. Отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог лише на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку.
Враховуючи зміст позовних вимог, а також зазначений висновок Верховного Суду про те, що працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог лише на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку у розглядуваній справі, тому відсутні правові підстави для зупинення провадження у справі.
На підставі викладеного, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність правових підстав для зупинення провадження у справі.
Згідно ч. 1 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею (ч. 1 ст. 312 КАС України).
Підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання (ст. 320 КАС України).
З урахуванням встановлених обставин у справі та допущених судом першої інстанції порушень норм процесуального права, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що оскаржувана ухвала підлягає скасуванню, а справа направленню до суду першої інстанції для продовження розгляду. 
Керуючись ст. ст. 311, 312, 315, 320, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.
Ухвалу  Сумського окружного адміністративного суду від 07.03.2024 по справі № 480/3324/22 - скасувати.
Справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Сумській області про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду направити до Сумського окружного адміністративного суду для продовження розгляду. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню.

Головуючий суддя 		Л.В. Курило 	
Судді	   	Л.В. Мельнікова    А.О. Бегунц