ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
17 квітня 2024 року           справа №200/3033/22 

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді: Компанієць І.Д., суддів: Гайдара А.В., Казначеєва Е.Г.,
розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Державної служби України з безпеки на транспорті на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 29 січня 2024 року у справі № 200/3033/22 (головуючий І інстанції Ушенко С.В.) за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправними та скасування постанов про застосування адміністративно-господарського штрафу, -

                                                 ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати протиправними та скасувати постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу від 22.12.2020 № 177681 та № 177682.
В обґрунтування позову зазначив, що розгляд справ проведено без його участі, позивача не повідомлено про день розгляду справ. Про постанови дізнався від державної виконавчої служби.
Позивачу не вручалися акти перевірки, за наслідками якої прийнято вищезазначені постанови.
При цьому позивач не вчиняв жодних порушень правил дорожнього руху, на які містяться посилання в постановах.
Постанови прийняті з порушенням Порядку здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.11.2006 № 1567.
Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 29 січня 2024 року позов задоволено.
Визнано протиправною та скасовано постанову Східного міжрегіонального Управління Укртрансбезпеки про застосування адміністративно-господарського штрафу від 22.12.2020 № 177681, якою постановлено стягнути з ОСОБА_1 адміністративно-господарський штраф у сумі 34 000,00 грн.
Визнано протиправною та скасовано постанову Східного міжрегіонального Управління Укртрансбезпеки про застосування адміністративно-господарського штрафу від 22.12.2020 № 177682, якою постановлено стягнути з ОСОБА_1 адміністративно-господарський штраф у сумі 34 000,00 грн.
Вирішено питання судових витрат по справі.
Не погодившись з рішенням, відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення суду першої інстанції, прийняти постанову, якою в задоволенні позовних вимог відмовити.
Обґрунтування апеляційної скарги.
В ході рейдової перевірки 28.10.2020 посадовими особами Східного міжрегіонального управління Укртрансбезпеки перевірено належні позивачу транспортні засоби та встановлено факт здійснення перевезення вантажу з перевищенням вагових обмежень та без оформлення необхідного дозволу. 
Вказані порушення встановлено за результатами документального габаритно-вагового контролю транспортних засобів шляхом додавання власної маси транспортного засобу та маси вантажу, зазначеної в товарно-транспортній накладній, про що складено відповідні акти. 
Про час та місце розгляду справ про порушення автотранспортного законодавства позивачу завчасно направлено повідомлення, але на розгляд справи він не з`явився.
Отже, відповідачем при здійсненні контролю за дотримання законодавства про автомобільний транспорт і притягненні позивача до відповідальності дотримані вимоги всіх нормативно-правових актів, що регулюють спірні правовідносини.
Враховуючи режим роботи суддів та працівників апарату Першого апеляційного адміністративного суду з часу введення на території України правового режиму воєнного стану, з метою збереження життя та здоров`я, а також забезпечення безпеки суддів та працівників апарату суду, дана постанова прийнята колегією суддів за умови наявної можливості доступу колегії суддів до матеріалів адміністративної справи. 
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції розглядає справу у порядку письмового провадження.
Суд, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, розглядаючи апеляційну скаргу в межах викладених доводів, встановив наступне.
Встановлені судами обставини справи.
Позивач зареєстрований в якості фізичної особи-підприємця, одним із видів діяльності якої за кодом КВЕД 60.24.0 є діяльність автомобільного вантажного транспорту.  
28.10.2020 посадовими особами Східного міжрегіонального управління Укртрансбезпеки відповідно до направлення на рейдову перевірку від 26.10.2020 № 011668, скріпленого відбитком печатки реорганізованого на той час Управління Укртрансбезпеки у Донецькій області, проведено перевірку транспортних засобів, що належать позивачу, про що складено акти проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом від 28.10.2020 № 228327 і № 228423.
Відповідно до акту № 228327 від 28.10.2020 встановлено порушення, а саме: перевезення вантажу з перевищенням встановлених вагових норм без відповідного дозволу ТТН від 28.10.2020 № 278 (вантаж соняшник) з перевищенням встановлених п. 22.5. ПДР вагових норм понад 20%, загальна маса т/з 52520 кг.
Водієм транспортного засобу акт підписано і у поясненнях до нього зазначено, що він працює водієм у ФОП ОСОБА_1 , який є перевізником.
Згідно акту № 228423 від 28.10.2020 встановлено порушення, а саме: перевезення вантажу з перевищенням встановлених габаритно-вагових обмежень без визначеного дозволу, ТТН № 617 від 28.10.2020 (вантаж насіння соняшника), з перевищенням встановлених п. 22.5. ПДР вагових норм понад 20%, загальна вага т/з 62120.
Водієм транспортного засобу акт підписано і у поясненнях до нього зазначено, що він з актом ознайомлений.
У актах визначено порушення позивачем абз. 16 ч. 1 ст. 60 Закону України “Про автомобільний транспорт”, а саме: перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 20% включно при перевезенні вантажу без відповідного дозволу.
22.12.2020 Східним міжрегіональним Управлінням Укртрансбезпеки було прийнято постанови № 177681 та № 177682 про застосування до ОСОБА_1 адміністративно-господарського штрафу на загальну суму 68 000 грн (по 34000 грн за кожне порушення) за порушення ст. 48 Закону України “Про автомобільний транспорт”, відповідальність за яке передбачена абз. 16 ч. 1 ст. 60 Закону України “Про автомобільний транспорт”. 
Суд першої інстанції, задовольняючи позов, виходив з того, що товарно-транспортна накладна підтверджує кількісні та якісні характеристики вантажу, однак не є документом, який складається з метою визначення габаритно-вагових параметрів транспортного засобу.
Документально підтверджені відомості щодо повної маси автомобільного транспорту відсутні. Таким чином, матеріалами судової справи не підтверджуються висновки контролюючого органу про перевищення транспортними засобами позивача нормативних вагових параметрів, що виключає відповідальність, передбачену абз. 16 ч. 1 ст. 60 Закону України “Про автомобільний транспорт”.
Також відповідачем не надано як доказів направлення позивачу спірних постанов, так і доказів повідомлення позивача про дату та час розгляду справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт.
Оцінка суду.
Відповідно до частин першої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.
Правові та соціальні основи дорожнього руху з метою захисту життя та здоров`я громадян, створення безпечних і комфортних умов для учасників руху та охорони навколишнього природного середовища визначає Закон України «Про дорожній рух» від 30 червня 1993 року № 3353-XII (далі - Закон № 3353-ХІІ).
Відповідно до частини другої статті 29 Закону № 3353-ХІІ з метою збереження автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, допускається в порядку встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері транспорту, і за плату, що встановлюються Кабінетом Міністрів України.
Частиною четвертою статті 48 Закону України від 05 квітня 2001 року № 2344-III «Про автомобільний транспорт» (далі - Закон № 2344-ІІІ) встановлено, що у разі перевезення вантажів з перевищенням габаритних або вагових обмежень обов`язковим документом також є дозвіл, який дає право на рух автомобільними дорогами України, виданий компетентними уповноваженими органами, або документ про внесення плати за проїзд великовагових (великогабаритних) транспортних засобів, якщо перевищення вагових або габаритних обмежень над визначеними законодавством становить менше п`яти відсотків.
Згідно з абзацом 16 частини першої статті 60 Закону № 2344-ІІІ за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи за: перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 20% при перевезенні вантажу без відповідного дозволу (…)
Порядок здійснення державного контролю на автомобільному транспорті затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 08 листопада 2006 року № 1567 (далі - Порядок № 1567; в редакції на момент виникнення спірних правовідносин).
Пунктом 15 Порядку № 1567 визначено виключний перелік питань, що перевіряється контролюючими особами під час здійснення рейдової перевірки, зокрема, в частині виконання внутрішніх вантажних перевезень перевіряється, зокрема:
- наявність визначених статтями 39 і 48 Закону №2344 документів,  на  підставі  яких  здійснюються  перевезення автомобільним транспортом; 
- виконання водієм інших вимог Правил надання послуг пасажирського автомобільного транспорту та Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні.
Пунктом 16 Порядку № 1567 передбачена можливість під час рейдової перевірки здійснення габаритно-вагового контролю.
Відповідно до пункту 20 Порядку № 1567 виявлені під час перевірки порушення вимог законодавства та норм і стандартів щодо організації перевезень автомобільним транспортом зазначаються в акті з посиланням на порушену норму.
Згідно з пунктом 21 Порядку № 1567 у разі виявлення в ході перевірки транспортного засобу порушення законодавства про автомобільний транспорт посадовими особами, що провели перевірку, складається акт за формою згідно з додатком 3.
На підставі пункту 25 Порядку № 1567 справа про порушення розглядається в органі державного контролю за місцезнаходженням суб`єкта господарювання або за місцем виявлення порушення (за письмовою заявою уповноваженої особи суб`єкта господарювання) не пізніше ніж протягом двох місяців з дня його виявлення.
Пунктом 26 Порядку № 1567 визначено, що справа про порушення розглядається у присутності уповноваженої особи суб`єкта господарювання.
Про час і місце розгляду справи про порушення уповноважена особа суб`єкта господарювання повідомляється під розписку чи рекомендованим листом із повідомленням.
Відповідно до пункту 27 Порядку № 1567 у разі неявки уповноваженої особи суб`єкта господарювання справа про порушення розглядається без її участі.
За наявності підстав керівник органу державного контролю або його заступник виносить постанову про застосування адміністративно-господарських штрафів, яка оформляється згідно з додатком 5 (Постанова про застосування адміністративно-господарського штрафу).
Аналіз вищезазначених нормативно-правових актів свідчить, що в акті перевірки обов`язково повинно бути посилання на конкретну норму законодавства про автомобільний транспорт, яка була порушена суб`єктом господарювання, а розгляду справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт передує обов`язкове повідомлення суб`єкта господарювання або уповноваженої ним особи про час та місце такого розгляду. 
Як свідчать матеріали справи, в актах перевірки від 28 жовтня 2020 року № 228327 та № 228423 не зазначена норма законодавства про автомобільний транспорт, яку порушив позивач.
Також відповідачем не надано належних доказів повідомлення позивача під розписку чи рекомендованим листом із повідомленням про час та місце розгляду справи щодо порушення ним законодавства про автомобільний транспорт.
Також в справі відсутні докази направлення та вручення позивачу спірних постанов про застосування адміністративно-господарського штрафу.
З огляду на вищезазначене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про порушення відповідачем порядку прийняття щодо позивача постанов про застосування адміністративно-господарського штрафу від 22.12.2020 № 177681 та № 177682. 
Порядок здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні, затверджено постановою Кабінету Міністрів України № 879 від 27 червня 2007 року «Про заходи щодо збереження автомобільних доріг загального користування» (далі - Порядок № 879, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).
Згідно з підпунктом 4 пункту 2 Порядку № 879 габаритно-ваговий контроль - контроль за проїздом великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування, який включає перевірку відповідності габаритно-вагових параметрів таких транспортних засобів установленим законодавством параметрам і нормам, наявності дозволу на рух за визначеними маршрутами, а також дотримання визначених у дозволі умов та режиму руху транспортних засобів.
Відповідно до пункту 22.5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306 (далі - ПДР), за спеціальними правилами здійснюється дорожнє перевезення небезпечних вантажів, рух транспортних засобів та їх составів у разі, коли хоч один з їх габаритів перевищує за шириною 2,6 м, за висотою від поверхні дороги - 4 м (для контейнеровозів на встановлених Укравтодором і Національною поліцією маршрутах - 4,35 м), за довжиною - 22 м (для маршрутних транспортних засобів - 25 м), фактичну масу понад 40 т (для контейнеровозів - понад 44 т, на встановлених Укравтодором і Національною поліцією для них маршрутах - до 46 т), навантаження на одиночну вісь - 11 т (для автобусів, тролейбусів - 11,5 т), здвоєні осі - 16 т, строєні - 22 т (для контейнеровозів навантаження на одиночну вісь - 11 т, здвоєні осі - 18 т, строєні - 24 т) або якщо вантаж виступає за задній габарит транспортного засобу більш як на 2 м.
Рух транспортних засобів та їх составів з навантаженням на одиночну вісь понад 11 т, здвоєні осі - понад 16 т, строєні осі - понад 22 т або фактичною масою понад 40 т (для контейнеровозів - навантаження на одиночну вісь - понад 11 т, здвоєні осі - понад 18 т, строєні осі - понад 24 т або фактичною масою понад 44 т, а на встановлених Укравтодором і Національною поліцією для них маршрутах - понад 46 т) у разі перевезення подільних вантажів автомобільними дорогами забороняється.
На підставі підпункту 5-1 пункту 2 Порядку № 879 документальний габаритно-ваговий контроль - визначення загальної маси транспортного засобу шляхом додавання власної маси транспортного засобу та маси вантажу.
Згідно з підпунктом 6 пункту 2 Порядку № 879 вимірювальне і зважувальне обладнання - технічні засоби, які застосовуються під час визначення габаритно-вагових параметрів транспортних засобів і мають нормовані метрологічні характеристики.
Відповідно до підпункту 11 пункту 2 Порядку № 879 точний габаритно-ваговий контроль - визначення габаритновагових параметрів транспортного засобу на стаціонарному або пересувному пункті.
За змістом пункту 6 Порядку № 879 габаритно-ваговий контроль, крім документального, здійснюється виключно в пунктах габаритно-вагового контролю посадовими особами та/або працівниками відповідних органів.
Як визначено пунктом 11 Порядку № 879 місце та режим роботи пересувного пункту встановлюється Укртрансбезпекою за погодженням з уповноваженим підрозділом Національної поліції.
Відповідно до пункту 20 Порядку № 879 за результатами точного та/або документального габаритно-вагового контролю посадові особи та/або працівники Укртрансбезпеки або її територіальних органів визначають належність транспортного засобу до великовагових та/або великогабаритних.
Слід зазначити, що нормами Порядку № 879 детально регламентовано порядок здійснення точного габаритно-вагового контролю, визначено алгоритм дій уповноважених осіб Укртрансбезпеки, вимоги до зважувального обладнання тощо. 
При цьому порядок здійснення документального габаритно-вагового контролю не деталізований.
Відтак, враховуючи нормативне формулювання документального габаритно-вагового контролю як визначення загальної маси транспортного засобу шляхом додавання власної маси транспортного засобу та маси вантажу, слід зважати, що висновку про перевищення транспортним засобом встановлених габаритно-вагових параметрів за результатами документального контролю можна дійти у разі якщо уповноваженими особами Укртрансбезпеки в результаті аналізу пред`явлених до перевірки документів встановлено обставини:
1) щодо власної маси транспортного засобу,
2) щодо маси вантажу, та шляхом математичного обчислення їх суми визначено
3) фактичну масу транспортного засобу, яка перевищує нормативно встановлену. 
Тільки в такому разі повністю розкривається зміст здійснення документального габаритно-вагового контролю в його нормативно-правовому розумінні.
Матеріали справи свідчать, що 28.10.2020 посадовими особами Управління Укртрансбезпеки у Донецькій області в ході рейдової перевірки було проведено документальний габаритно-ваговий контроль транспортних засобів позивача, при цьому точний габаритно-ваговий контроль не здійснювався.
Висновків про порушення позивачем законодавства про автомобільний транспорт відповідач дійшов з урахуванням наданої водієм до перевірки товарно-транспортної накладної.
Наказом Міністерства транспорту України від 14.10.1997 № 363, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 20 лютого 1998 року за № 128/2568, затверджено Правила перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, відповідно до яких:
- приймання вантажу - подання вантажовідправником підготовленого для відправлення вантажу та товарно-транспортних документів перевізнику з наступним навантаженням на транспортний засіб та оформлення документів про прийняття вантажу перевізником для відправлення;
- товарно-транспортна документація - комплект юридичних документів, на підставі яких здійснюють облік, приймання, передавання, перевезення, здавання вантажу та взаємні розрахунки між учасниками транспортного процесу;
- товарно-транспортна накладна - єдиний для всіх учасників транспортного процесу документ, призначений для обліку товарно-матеріальних цінностей на шляху їх переміщення, розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи, та є одним із документів, що може використовуватися для списання товарно-матеріальних цінностей, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, що може бути складений у паперовій та/або електронній формі та має містити обов`язкові реквізити, передбачені цими Правилами.
Отже, товарно-транспортна накладна це документ, який відповідно до приписів чинного законодавства призначений для: обліку товарно-матеріальних цінностей на шляху їх переміщення; розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи; може використовуватися для списання товарно-матеріальних цінностей, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку.
Таким чином, товарно-транспортна накладна, як первинний документ бухгалтерського обліку, підтверджує кількісні та якісні характеристики вантажу, однак не є документом, який складається з метою визначення габаритно-вагових параметрів транспортного засобу, хоча такі відомості й підлягають відображенню в ній.
Крім того, вантажовідправник, який виписує товарно-транспортну накладну, не уповноважений на здійснення габаритно-вагового контролю та не несе жодної відповідальності за правильність зазначення в ТТН габаритно-вагових параметрів транспортного засобу.
За таких обставин, зазначення в ТТН відомостей про вагу транспортного засобу (без вантажу) не може бути враховане під час здійснення габаритно-вагового контролю як достовірне джерело підтвердження вагових параметрів транспортного засобу.
Тому відомостей ТТН недостатньо для висновку про порушення перевізником нормативно визначених габаритно-вагових параметрів транспортного засобу.
Матеріали справи не містять документально підтверджених відомостей про повну масу автомобільного транспорту позивача.
В такому випадку державні інспектори Укртрансбезпеки відповідно до приписів Порядку № 879 наділені повноваженнями на здійснення точного габаритно-вагового контролю із застосуванням зважувального обладнання, однак такі дії уповноваженими особами відповідача не вчинені.
На підставі викладеного, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що уповноважені особи Укртрансбезпеки під час здійснення документального габаритно-вагового контролю в порушення вимог Порядку № 879 об`єктивно не встановили фактичну масу кожного транспортного засобу, отже, є безпідставними висновки контролюючого органу про перевищення транспортними засобами позивача нормативних вагових параметрів, що виключає відповідальність, передбачену абз. 16 ч. 1 ст. 60 Закону України “Про автомобільний транспорт”.
За таких обставин колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення адміністративного позову.
Статтею 242 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
За приписами пункту 1 частини першої статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвали судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Оскільки судове рішення в межах доводів апеляційної скарги є обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстав для її задоволення та скасування рішення суду першої інстанції не вбачається.
Як визначено пунктом 6 частини шостої статті 12 Кодексу адміністративного судочинства України для цілей цього Кодексу справами незначної складності є справи щодо оскарження рішення суб`єкта владних повноважень, на підставі якого ним може бути заявлено вимогу про стягнення грошових коштів у сумі, що не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Згідно з пунктом 2 частини п`ятої 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.
Отже зазначена справа відноситься до справ незначної складності, тому судове рішення за наслідками апеляційного розгляду в цій справі касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, визначених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.
Керуючись статтями 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 327, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

                                                ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державної служби України з безпеки на транспорті на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 29 січня 2024 року у справі № 200/3033/22 – залишити без задоволення.
Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 29 січня 2024 року у справі № 200/3033/22 – залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття 17 квітня 2024 року, є остаточною та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, визначених ст. 328 КАС України.
Повне судове рішення складено 17 квітня 2024 року.

Головуючий суддя                                                                      І.Д. Компанієць

Судді                                                                                            А.В. Гайдар

                                                                                                          Е.Г. Казначеєв