ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ
«30» квітня 2024 року
м. Харків
справа № 630/816/23
провадження № 22ц/818/1791/24
Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
 
головуючого -         Бурлака І.В. (суддя-доповідач),
суддів -         Мальованого Ю.М., Яцини В.Б.
за участю секретаря – Волобуєва О.О. 
учасники справи: 
позивачка – ОСОБА_1 , представниця позивачки – ОСОБА_2 
відповідач – Люботинська міська рада Харківської області 
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Люботинського міського суду Харківської області від 05 лютого 2024 року в складі судді Малихіна О.О.
в с т а н о в и в:
У серпні 2023 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Люботинської міської ради Харківської області про визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

Позовна заява мотивована тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3 , якій на праві власності належала квартира АДРЕСА_1 . Після її смерті спадщину прийняв її син та двоюрідний брат позивачки ОСОБА_4 , який постійно проживав з матір`ю на час її смерті і не заявив про відмову від неї. 

Вказала, що ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . Спадкоємців першої і другої черги на спадщину, яка відкрилась після його смерті, немає. 

На час його смерті, з огляду на введений в України 24 лютого 2022 року воєнний стан, був чинним пункт 3 постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 164 «Про деякі питання нотаріату в умовах воєнного стану», який передбачав, що перебіг строку для прийняття спадщини або відмови від її прийняття зупиняється на час дії воєнного стану, але не більше ніж на чотири місяці. Отже, за такої норми строк для прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 тривав до 22 серпня 2023 року.

У вказаний строк спадщину після смерті ОСОБА_4 міг прийняти спадкоємець третьої черги – ОСОБА_5 , який є рідним братом ОСОБА_3 , матері ОСОБА_4 , тобто його рідним дядьком.

Однак, ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 і не встиг подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

У зв`язку з цим право на спадкування після ОСОБА_4 як спадкоємиця п`ятої черги отримала позивачка, яка є дочкою ОСОБА_5 і, відповідно, двоюрідною сестрою спадкодавця ОСОБА_4 .

Маючи намір прийняти спадщину у виді квартири, яка належала ОСОБА_4 , вона звернулась до нотаріуса, у якого дізналася, що пункт 3 постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 164 стосовно зупинення перебігу строку для прийняття спадщини був виключений, перебіг строку для прийняття спадщини не зупинявся та сплив 22 квітня 2023 року, а не триває до 22 серпня 2023 року.

У зв`язку з чим, вона не змогла подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини після ОСОБА_4 , оскільки сплив строк для прийняття спадщини.

Просила визначити їй додатковий строк для прийняття спадщини після смерті двоюрідного брата ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , у два місяці з моменту набрання чинності судовим рішенням.

Заочним рішенням Люботинського міського суду Харківської області від 05 лютого 2024 року в задоволенні позову ОСОБА_1 – відмовлено.

Не погоджуючись із заочним рішенням суду ОСОБА_1 через представника подала апеляційну скаргу, в якій просила заочне рішення суду – скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити її вимоги.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судове рішення ухвалено з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права. Наведена нею причина пропуску строку для своєчасного подання нотаріусу заяви про прийняття спадщини є поважною, оскільки вона пов`язана з об`єктивними, непереборними та значущими перешкодами для вчинення цих дій, якими є зміни в законодавстві щодо перебігу строків прийняття спадщини в умовах воєнного стану. На момент відкриття спадщини після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , діяли норми пункту 3 постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 164 «Про деякі питання нотаріату в умовах воєнного стану». Нотаріусом їй було роз`яснено, що перебіг строку для прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 або відмови від її прийняття зупинився на час дії воєнного стану, але не більше ніж на чотири місяці. Після отриманих роз`яснень вона була впевнена, що для своєчасного звернення до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини їй необхідно подати до нотаріуса заяву до 22 серпня 2023 року. З 18 червня 2023 року пункт 3 вказаної постанови виключено. Вона сумлінно помилялася щодо тривалості строку для прийняття спадщини, оскільки не мала можливості передбачити, що строк на прийняття спадщини, який був подовжений до десяти місяців (в даному випадку до 22 серпня 2023 року) в майбутньому буде знову зменшено до шести місяців (в даному випадку до 22 квітня 2023 року). У зв`язку з наявністю розбіжностей в нормативних документах, які регулюють питання строків прийняття спадщини, у неї, як у пересічного громадянина, виникло хибне уявлення про те, що вона може подати заяву про прийняття спадщини протягом десяти місяців, а не шести. Також суд не врахував, що часовий проміжок між закінченням строку прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 та подачею нею позовної заяви про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини є незначним. Вона є єдиним спадкоємцем, а визначення їй додаткового строку не порушує спадкові права інших осіб.

Відзивів на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції від учасників справи не надходило.

До суду апеляційної інстанції учасники справи, будучи належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, не з`явилися. До суду апеляційної інстанції 15 квітня 2024 року від Люботинської міської ради Харківської області та 30 квітня 2024 року від представниці ОСОБА_1 надійшли заяви про розгляд справи за їх відсутності. Клопотань щодо відкладення розгляду справи від учасників справи до суду апеляційної інстанції не надходило. У зв`язку з чим суд апеляційної інстанції уважав за можливе розглянути справу за їх відсутності на підставі частини другої статті 372 ЦПК України.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 необхідно задовольнити, заочне рішення суду – скасувати.

Заочне рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що наведені позивачкою причини пропуску строку на подання заяви про прийняття спадщини не є поважними. 

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3 (а. с. 11).

Після смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина, до складу якої входить квартира, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , яка належала спадкодавиці на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 05 червня 1997 року органом приватизації виконкому Люботинської міської ради депутатів трудящих (а. с. 10).

З довідки виконавчого комітету Люботинської міської ради № 03-10/1447 від 03 серпня 2023 року за адресою: АДРЕСА_2 станом на 17 січня 2020 року, день смерті ОСОБА_3 , разом з нею був зареєстрований ОСОБА_4 (а. с. 12).
ОСОБА_4 був сином ОСОБА_3 , тобто її спадкоємцем першої черги, та фактично прийняв спадщину після її смерті (а. с. 13).
ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 помер (а. с. 14).

На день смерті ОСОБА_4 був зареєстрований сам за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується довідкою виконавчого комітету Люботинської міської ради № 03-10/1448 від 03 серпня 2023 року. Разом з ним інших зареєстрованих осіб не було (а. с. 15).

Мати померлого ОСОБА_4 – ОСОБА_3 до реєстрації шлюбу 12 липня 1962 року з ОСОБА_6 мала прізвище « ОСОБА_7 », та її батьками були ОСОБА_8 і ОСОБА_9 (а. с. 16, 42).

04 листопада 1950 року ОСОБА_9 зареєструвала шлюб з ОСОБА_10 та їй було присвоєне прізвище чоловіка « ОСОБА_11 », що підтверджується свідоцтвом про одруження НОМЕР_1 від 04 листопада 1950 року, виданим Манченківським бюро запису актів громадянського стану Харківського району Харківської області (а. с. 17). 

У подружжя ОСОБА_10 і ОСОБА_12 народився син ОСОБА_5 , що підтверджується свідоцтвом про народження, серія НОМЕР_2 від 25 жовтня 1954 року, виданим Манченківським бюро запису актів громадянського стану Харківського району Харківської області (а. с. 19).

Отже, ОСОБА_5 і ОСОБА_3 були рідними братом і сестрою по лінії матері ОСОБА_13 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 (а. с. 18).

Таким чином, ОСОБА_5 був рідним дядьком ОСОБА_4 
ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_5 помер (а. с. 20).

ОСОБА_1 є дочкою ОСОБА_5 та, відповідно, двоюрідною сестрою померлого ОСОБА_4 (а. с. 21).
За повідомленням Харківської районної державної нотаріальної контори Харківської області від 25 серпня 2023 року № 552/01-16/П в шестимісячний строк із дня смерті ОСОБА_4 із заявами про прийняття або про відмову від спадщини ніхто не звертався, спадкова справа не заводилась, свідоцтва про право на спадщину нікому не видавались, заповіти від його імені не посвідчувались (а. с. 30-32).

Згідно статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Частинами 1, 3 статті 1268 ЦК України визначено, що  спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

За змістом частини 1 статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Згідно зі статтею 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.

Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Згідно з частиною першою статті 1265 ЦК України у п`яту чергу право на спадкування за законом мають інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно, причому родичі ближчого ступеня споріднення усувають від права спадкування родичів подальшого ступеня споріднення.

Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина 1 статті 1270 ЦК України).

З початку повномасштабної війни законодавцем було запроваджено правило зупинення на весь час дії воєнного стану перебігу шестимісячного строку для прийняття спадщини або відмови від її прийняття.

Так, згідно пункту 3 постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 164 «Деякі питання нотаріату в умовах воєнного стану» в первісній редакції на час воєнного стану перебіг строку для прийняття спадщини або відмови від її прийняття зупиняється. Свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення строку для прийняття спадщини.

У подальшому до законодавства були внесені зміни згідно постанови Кабінету Міністрів України від 24 червня 2022 року № 719 та роз`яснення Міністерства юстиції України від 11 липня 2022 року, за змістом яких перебіг строку для прийняття спадщини або відмови від її прийняття зупиняється на час дії воєнного стану, але не більше ніж на 4 місяці.

Постановою Кабінету Міністрів України № 469 від 09 травня 2023 року пункт 3 постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 164 виключено. Зміни набрали чинності 18 червня 2023 року.

Проте, правила щодо строку на прийняття спадщини (початок перебігу, наслідки спливу) регулюються ЦК України, який прийнятий Верховною Радою України і є основним актом цивільного законодавства України.

Строк на прийняття спадщини по своїй сутності є присічним (статті 1270, 1272 ЦК України), оскільки його сплив призводить до того, що спадкоємець вважається таким, який не прийняв спадщину. Тобто сплив строку «присікає» право на прийняття спадщини. Проте в законі, вочевидь з урахуванням сутності права на прийняття спадщини як майнового, передбачена можливість: за згодою самих спадкоємців, що прийняли спадщину, подати заяву про прийняття спадщини (частина друга  статті 1272 ЦК України); для спадкоємця звернутися з позовною вимогою та за наявності поважної причини суд визначає додатковий строк на прийняття спадщини (частина третя статті 1272 ЦК України).
Законодавець як у статті 1270 ЦК України, так і в інших нормах ЦК України, не передбачає допустимості існування такої конструкції як «зупинення перебігу строку на прийняття спадщини» та можливості в постанові Кабінету Міністрів України визначати інші правила щодо строку на прийняття спадщини.

Пункт 3 постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 164 «Деякі питання нотаріату в умовах воєнного стану» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) суперечить статтям 1270, 1272 ЦК України, а тому не підлягає застосуванню.

Такі висновки містяться у постановах Верховного Суду від 25 січня 2023 року у справі № 676/47/21 (провадження № 61-8014св22), від 21 червня 2023 року у справі № 175/1404/19 (провадження № 61-5707св23).

Підпунктами 2.1, 2.6 пункту 2 глави 10 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України передбачено, що в умовах воєнного або надзвичайного стану спадкова справа заводиться за зверненням заявника будь-яким нотаріусом України незалежно від місця відкриття спадщини.

В умовах воєнного або надзвичайного стану за відсутності доступу до Спадкового реєстру нотаріус заводить спадкову справу без використання цього реєстру та перевіряє наявність заведеної спадкової справи, спадкового договору, заповіту протягом п`яти робочих днів з дня відновлення такого доступу.

За змістом частин 1 та 3 статті 1272 ЦК України якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: 1) тривала хвороба спадкоємців; 2) велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; 3) складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; 5) необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо.

Відповідного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 13 березня 2020 року у справі № 314/2550/17 (провадження № 61-41480св18).

Не є поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна, похилий вік, непрацездатність, встановлення судом факту, що має юридичне значення для прийняття спадщини (наприклад, встановлення факту проживання однією сім`єю), невизначеність між спадкоємцями, хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови.

Отже, правила частини третьої  статті 1272 ЦК України  можуть бути застосовані, якщо: у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви та ці обставини визнані судом поважними.

Як свідчить тлумачення частини третьої статті 1272 ЦК України до поважних причин пропуску строку для прийняття спадщини відносяться причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця щодо подачі заяви про прийняття спадщини. Якщо ж у спадкоємця таких перешкод для подання заяви не було, то правові підстави для встановлення додаткового строку для прийняття спадщини відсутні.

Аналогічний правовий висновок зроблений у постановах Верховного Суду від 20 лютого 2020 року у справі № 419/3788/17 (провадження № 61-2969св19); від 16 березня 2020 року у справі № 644/5098/17 (провадження № 61-20806св19); від 17 березня 2020 року у справі № 683/2587/18 (провадження № 61-11406св19).

Оцінка причин пропуску строку на предмет поважності лежить в площині дискреційних повноважень суду, оскільки базується безпосередньо на наданих сторонами та наявних в матеріалах справи доказах та встановлених в ході судового розгляду обставинах.

Оцінка поважності причин пропуску строку прийняття спадщини повинна, у першу чергу, стосуватися періоду від моменту відкриття спадщини й до спливу шестимісячного строку, встановленого законом для її прийняття. Саме протягом цього періоду мають існувати об`єктивні та істотні перешкоди для прийняття спадщини. Інші періоди досліджуються, якщо ці перешкоди почали існувати протягом шестимісячного строку та тривали до моменту звернення до нотаріуса або до суду.
Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 31 січня 2020 року у справі № 450/1383/18, від 17 серпня 2023 року у справі № 626/274/22.

Як встановлено судом, спадкодавець ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , а отже останній день шестимісячного строку для подання заяви про прийняття спадщини припав на 22 квітня 2023 року.

Протягом цього часу позивачка не зверталась до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, оскільки вважала, що у зв`язку зі змінами у законодавстві такий строк триватиме ще чотири місяці, тобто до 22 серпня 2023 року.

Крім того, на той час був живий її батько ОСОБА_5 – дядько спадкодавця ОСОБА_4 , який, як спадкоємець третьої черги за законом, усував її від права на спадкування. ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , тобто вже після спливу строку на прийняття спадщини після ОСОБА_4 , однак так її і не прийняв. 

Надаючи оцінку поважності причин пропуску позивачкою строку для подання заяви про прийняття спадщини судова колегія виходить з того, що станом на час відкриття спадщини і до 18 червня 2023 року діяв пункт 3 постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 164 «Деякі питання нотаріату в умовах воєнного стану», що передбачав зупинення перебігу строку для прийняття спадщини або відмови від її прийняття на час дії воєнного стану, але не більше ніж на 4 (чотири) місяці.
 
Європейський Суд з прав людини неодноразово наголошував на необхідності держав дотримуватися принципу «якості законів» при їх прийнятті або зміні. Зокрема, у своєму рішенні у справі «Сєрков проти України» ЄСПЛ зазначив, що якість законодавства передбачає доступне для зацікавлених осіб, чітке і передбачуване у застосуванні законодавство; відсутність необхідної передбачуваності та чіткості національного законодавства з важливого питання, що призводить до його суперечливого тлумачення, в тому числі судом, має наслідком порушення вимог положень Конвенції щодо «якості закону».

У справі «Новік проти України» ЄСПЛ зробив висновок, що надзвичайно важливою умовою є забезпечення загального принципу юридичної визначеності. Вимога «якості закону» у розумінні пункту 1 статті 5 Конвенції означає, що закон має бути достатньо доступним, чітко сформульованим і передбачуваним у своєму застосуванні для убезпечення від будь-якого ризику свавілля.
Дійсно, як неодноразово зазначав Верховний Суд у своїх постановах, вказана вище норма постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 164 «Деякі питання нотаріату в умовах воєнного стану» суперечить вимогам ЦК України. Однак позивачка, керуючись нею та розраховуючи на чітке і передбачуване її застосування, добросовісно помилялась щодо тривалості строку на прийняття спадщини.

Крім того, від закінчення шестимісячного строку для прийняття спадщини (22 квітня 2023 року) та до звернення до суду з позовом (18 серпня 2023 року) минув незначний час.

При цьому, позивачка є єдиною спадкоємицею померлого ОСОБА_4 , а відповідач – територіальна громада проти позовних вимог не заперечувала.

Дотримання принципу «пропорційності» передбачає, що втручання в право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно з національним законодавством і в інтересах суспільства, все одно буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу, якщо не було дотримано розумної пропорційності між втручанням у право особи та інтересами суспільства.

Вжиті державою заходи мають бути ефективними з точки зору розв`язання проблеми суспільства, і водночас пропорційними щодо прав приватних осіб. Оцінюючи пропорційність, необхідно визначити, чи можливо досягти легітимної мети за допомогою заходів, які були б менш обтяжливими для прав і свобод заінтересованої особи, оскільки обмеження не повинні бути надмірними або такими, що є більшими, ніж необхідно для реалізації поставленої мети. Зазначене узгоджується з правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 681/203/17-ц, від 01 червня 2020 року у справі № 185/777/17.

Встановивши наведені обставини, керуючись принципом пропорційності між застосованим заходом та переслідуваною метою, якою є захист порушених прав позивачки в аспекті статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, дотримуючись загальних засад цивільного законодавства, таких як справедливість, добросовісність та розумність, та на забезпечення виконання завдань цивільного судочинства щодо ефективного захисту порушених, невизнаних прав та інтересів, колегія суддів дійшла висновку про обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1 та наявність підстав для встановлення їй додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини після смерті двоюрідного брата ОСОБА_4 у два місяці з дня набрання судовим рішенням законної сили.

Посилання суду першої інстанції на те, що пункт 3 постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №164 «Деякі питання нотаріату в умовах воєнного стану» суперечить статтям 1270, 1272 Цивільного кодексу України, а тому не підлягає застосуванню, не може бути правовою підставою для відмови у задоволенні позовних вимог про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, оскільки предметом даного спору є не питання щодо законності зупинення перебігу строку для прийняття спадщини, а з`ясування обставин, що перешкоджали позивачці прийняти спадщину у встановлений законом строк, і саме такою обставиною вона вказала наявність зазначеної постанови.

З урахуванням наведеного судова колегія вважає, що суд першої інстанції зробив помилковий висновок про відмову у задоволенні позову, що повною мірою не відповідає встановленим обставинам та призводить до їх невірної оцінки.
У зв`язку з чим, заочне рішення суду підлягає скасуванню, а позовні вимоги – задоволенню з підстав, зазначених вище.

Керуючись ст.ст.367, 368,  ст.374, ст.376, ст.ст.381 – 384, 389 ЦПК України,
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 – задовольнити.

Заочне рішення Люботинського міського суду Харківської області від 05 лютого 2024 року – скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позов  ОСОБА_1 до Люботинської міської ради Харківської області про визначення додаткового строку для прийняття спадщини – задовольнити.

Визначити  ОСОБА_1  додатковий строк для прийняття спадщини після смерті двоюрідного брата ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , у два місяці з моменту набрання чинності судовим рішенням.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня набрання законної сили.

Головуючий                                                  І.В. Бурлака

Судді                                                  Ю.М. Мальований 

В.Б. Яцина 

Повний текст постанови складено 01 травня 2024 року.