ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 646/5714/21  Номер провадження 22-ц/814/41/24	Головуючий у 1-й інстанції Блага  І.С.  Доповідач ап. інст. Бутенко С. Б.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2024 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
Головуючого судді Бутенко С. Б.
Суддів Обідіної О. І., Прядкіної О. В., 
розглянув в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 
на рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 18 листопада 2021 року у складі судді Блага І. С.
у цивільній справі за позовом Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води,
в с т а н о в и в:
У серпні 2021 року представник КП «Харківські теплові мережі» звернувся до Червонозаводського районного суду м. Харкова з вказаним позовом до  ОСОБА_1 , в якому просив суд стягнути з відповідача заборгованість за послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води в сумі 62 657,72 грн, 3% річних у розмірі 1 361,93 грн, інфляційні витрати - 3 123,97 грн, а також судовий збір у розмірі 2 270грн.
Позов мотивовано тим, що КП «Харківські теплові мережі» надає послуги з теплопостачання згідно Закону України «Про житлово-комунальні послуги» та Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою КМУ від 21.07.2005 № 630.
На підставі рішення виконавчого комітету Харківської міської ради від 23.12.1998 № 1407 КП «Харківські теплові мережі» є виконавцем послуг з централізованого теплопостачання та підігріву гарячої води у житловому фонді комунальної власності територіальної громади м. Харкова, зокрема, житлового будинку по АДРЕСА_1 .
Внаслідок неповної та несвоєчасної сплати послуг відповідачем станом на 01.08.2021 виникла заборгованість за надані послуги в сумі 62 657,72 грн, що утворилася за період з 01.09.2013 по 31.07.2021, з урахуванням 3% річних в розмірі 1361,93 грн та інфляційних витрат в сумі 3 123,97 грн.
Рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 18 листопада 2021 року позов задоволено.
Стягнуто з  ОСОБА_1  на користь КП «Харківські теплові мережі» заборгованість за послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води в розмірі 62 657,72 грн, інфляційні витрати в розмірі 3 123,97 грн та 3% річних у розмірі 1 361,93 грн.
Вирішено питання розподілу судових витрат. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь КП «Харківські теплові мережі» судовий збір у розмірі 2 270 грн. 
Рішення суду мотивовано тим, що відповідач належним чином зобов`язання щодо оплати комунальних послуг не виконала, тому наявні підстави для стягнення на користь КП «Харківські теплові мережі» суми заборгованості з урахуванням вимог частини другої статті 625 ЦК України.
Не погодившись з вказаним рішенням, відповідач ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.
Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що розглянувши справу без належного повідомлення відповідача та направлення їй ухвали про відкриття провадження у справі разом з копією позовної заяви із додатками, суд першої інстанції порушив принцип змагальності сторін, встановлений статтею 12 ЦПК України та її право на подання відзиву на позовну заяву.
Вказує, що квартира АДРЕСА_2 належить на праві спільної власності двом особам. Разом з ОСОБА_2 , їм, як співвласниками вказаної квартири, на праві спільної часткової власності належить по 1/6 частці, частка у розмірі 2/3 належить їм на праві спільної сумісної власності та не поділена між ними в натурі. При цьому, до другого співвласника квартири позивачем не заявлено жодних позовних вимог.
Вважає, що стягнувши заборгованість лише з неї та не залучивши до участі в справі другого співвласника квартири, суд першої інстанції грубо порушив вимоги статті 322 ЦК України та статті 53 ЦПК України.
Зазначає, що сума стягнення є необґрунтованою, а її розрахунок не відповідає фактичним обставинам справи.
Оскільки суд першої інстанції не повідомив її належним чином про розгляд даної справи і тим самим позбавив її можливості подати до суду заяву про застосування позовної давності, прохає застосувати до спірних правовідносин строк позовної давності, встановлений статтею 257 ЦК України 
У відзиві на апеляційну скаргу представник КП «Харківські теплові мережі» просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін. 
На підставі розпорядження голови Верховного Суду від 25.03.2022 № 14/0/9-22 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану (окремі суди Сумської, Харківської областей)» справу було передано за підсудністю до Полтавського апеляційного суду. 
Колегія суддів Полтавського апеляційного суду, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.
Частиною третьою статті 3 ЦПК України встановлено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. 
Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою 1 розділу V Цивільного процесуального кодексу України. 
Спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи (частина четверта статті 19, стаття 274 ЦПК України).
Апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (частина перша статті 369 ЦПК України). 
Розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи (частина тринадцята статті 7 ЦПК України). 
Згідно частин першої, другої, четвертої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Повноваження суду апеляційної інстанції визначено статтею 374 ЦПК України, згідно пункту 2 частини першої якої за результатами розгляду апеляційної скарги апеляційний суд має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення згідно пунктів 1, 3, 4 частини першої статті 376 ЦПК України є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених в рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. 
Згідно пункту 3 частини третьої статті 376 ЦПК України обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення є порушення норм процесуального права, якщо суд розглянув справу за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою. 
По справі встановлено, що КП «Харківські теплові мережі» надає послуги з теплопостачання згідно Закону України «Про житлово-комунальні послуги» та Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 № 630, що регулюють відносини між суб`єктом господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальних послуг (виконавець), і фізичною та юридичною особою (споживач), яка отримує або має намір отримувати послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води.
Згідно довідки про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб № 5ad7cd4c-acd54c66-ac04-8eecd8010b84 від 19.08.2021 відповідач ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 , та є споживачем послуг з централізованого опалення та підігріву води для потреб гарячого водопостачання, які надає позивач.
Нарахування щомісячних платежів за теплову енергію за вказаною адресою за особовим рахунком споживача ОСОБА_1 № 36 здійснюється за затвердженими нормативами (нормами) споживання, виходячи з розміру опалювальної площі та опалювального періоду - при обрахуванні щомісячних платежів за опалення квартири, та кількості зареєстрованих осіб, що впливає на визначення норм споживання гарячої води та відповідно нарахування щомісячних платежів за послуги теплопостачання. 
Згідно відомостей нарахування і оплати з теплопостачання з урахуванням періоду платежу з серпня 2001 року по липень 2021 року свої зобов`язання з оплати наданих послуг теплопостачання відповідач виконувала неналежним чином, внаслідок чого станом на 01.08.2021 виник борг у сумі 62 657,72 грн. На суму боргу, що виник за останні три роки - з 01.08.2018 по 31.07.2021, у розмірі 32 885,21 грн позивачем нараховано 3 123,97 грн інфляційних втрат та 1 361,93 грн 3% річних (а. с. 4-5, 6).
Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач, будучи споживачем послуг з теплопостачання, не виконала зобов`язання по оплаті наданих послуг, тому виникла заборгованість підлягає стягненню з урахуванням інфляційних втрат та 3% річних.
Переглядаючи рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду виходить з наступного.
Правовідносини, що виникають у процесі надання послуг з постачання теплової енергії споживачам у житлових, садибних, садових, дачних будинках регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги», ЦК України, постановами Кабінету Міністрів України у сфері житлово-комунальних послуг. 
За частинами другою, четвертою статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року № 1875-IV (далі - Закон № 1875-IV), частиною першою статті 1, частиною першою статті 6 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 9 листопада 2017 року № 2189-VIII (далі - Закон № 2189-VIII), які діяли у період виникнення спірних правовідносин, учасниками правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води є, зокрема, споживачі (індивідуальні та колективні) та виконавець комунальної послуги.
Житлово-комунальні послуги це результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг; виконавцем комунальної послуги є суб`єкт господарювання, що надає комунальну послугу споживачу відповідно до умов договору, у даному випадку - суб`єкт господарювання з постачання теплової енергії (теплопостачальна організація); індивідуальним споживачем - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги. 
Згідно частини першої статті 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.
Частиною першою статті 12 Закону № 2189-VIII встановлено, що надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах. 
Згідно пункту 1 частини першої статті 7 Закону № 2189-VIII споживачі мають право одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів. 
Такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини другої статті 7 вказаного Закону обов`язок споживача оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.
Аналогічні норми містились і у частині першій статті 19, пункті 1 частини першої, пункті 5 частини третьої статті 20 Закону № 1875-IV.
Аналіз зазначених норм законодавства дає підстави для висновку про те, що споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними, а тому факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.
Подібні за змістом висновки викладені у постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15, постановах Верховного Суду від 26 вересня 2018 року у справі № 750/12850/16-ц, від 6 листопада 2019 року у справі № 642/2858/16, постанові Великої Палати Верховного Суду від 7 липня 2020 року у справі № 712/8916/17 (провадження № 14-448цс19).
Як свідчить тлумачення статті 526 ЦК України цивільне законодавство містить загальні умови виконання зобов`язання, що полягають у його виконанні належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Це правило є універсальним і підлягає застосуванню як до виконання договірних, так і недоговірних зобов`язань. Недотримання умов виконання призводить до порушення зобов`язання. 
Правовідношення, в якому замовник зобов`язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору, є грошовим зобов`язанням.
З огляду на викладене правовідносини, що склалися між сторонами, є грошовим зобов`язанням, в якому, серед інших прав і обов`язків сторін, на боржників покладено цивільно-правовий обов`язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондується право кредитора вимагати оплати наданих послуг.
Відповідно до частини першої статті 32 Закону № 1875-IV, частини першої статті 9 Закону № 2189-VIII плата за спожиті житлово-комунальні послуги здійснюється щомісячно, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.  
Згідно порядку надання житлово-комунальних послуг з постачання теплової енергії та постачання гарячої води, що встановлений статтями 21, 22 Закону № 2189-VIII, одиниця виміру обсягу спожитої споживачем теплової енергії та спожитої споживачем гарячої води визначається правилами надання відповідної комунальної послуги, що затверджуються уповноваженим законом органом. Ціною послуги з постачання теплової енергії є тариф на теплову енергію для споживача, який визначається як сума тарифів на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії. Тарифи на комунальну послугу з постачання гарячої води, що виробляється суб`єктом господарювання за допомогою систем автономного теплопостачання, визначаються та встановлюються органом, що регулює діяльність такого суб`єкта господарювання, окремо для кожного багатоквартирного будинку з урахуванням собівартості надання такої послуги, а також рентабельності суб`єкта господарювання, що провадить таку діяльність. 
Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 р. № 630, у редакції, що була чинною впродовж періоду, за який позивач просить стягнути заборгованість (далі - Правила № 630), згідно пунктів 18, 20, 30 встановлено, що плата за житлово-комунальні послуги вноситься власниками квартир, наймачами та орендарями щомісяця, не пізніше 20 числа, що настає за розрахунковим. Плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води та теплової енергії або до затверджених нормативів (норм) споживання.
У разі відсутності у споживачів квартирних лічильників та загальнобудинкового лічильника норми споживання з централізованої подачі гарячої води становлять 3 кубометри на особу на місяць, з урахуванням фактичних днів надання послуги у розрахунковому періоді, з послуги опалення нарахування проводиться із розрахунку опалювальної площі, залежно від температури зовнішнього повітря та кількості днів надання послуги.
Положеннями статті 611 ЦК України передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Виходячи з юридичної природи правовідносин сторін, як грошового зобов`язання, на них поширюються правила частини другої статті 625 ЦК України, відповідно до яких боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Вказана норма є спеціальним видом цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання грошового зобов`язання, що полягає у відшкодуванні кредитору матеріальних втрат та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування ним утримуваними грошовими коштами. 
Відповідно до висновку Великої Палати Верховного Суду у постанові 07.04.2020 у справі № 910/4590/19 зобов`язання зі сплати інфляційних втрат та річних процентів є акцесорним, додатковим до основного, залежить від основного зобов`язання і поділяє його долю. Відповідно, й вимога про сплату інфляційних та річних процентів є додатковою до основної вимоги (пункт 43 мотивувальної частини постанови).
Враховуючи вказане, суд першої інстанції дійшов здебільше правильного висновку про наявність правових підстав для стягнення на користь позивача заборгованості за надані послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води з урахуванням інфляційних втрат та 3% річних.
Проте, розглянувши справу у відсутність відповідача, яка у порушення вимог статті 128 ЦПК України не була належним чином повідомлена про день, час і місце судового засідання, що унеможливило подання нею доказів, заяв та клопотань з процесуальних питань із викладенням своїх заперечень, аргументів, пояснень, міркувань щодо пред`явлених позивачем вимог, у тому числі заявляти про сплив позовної давності, суд допустив неповноту з`ясування обставин, що мають значення для справи, що призвело до помилкового вирішення справи. 
Згідно частини першої 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.
Статтею 360 ЦК України встановлено, що співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном.
Відповідно до пункту 6 частини першої статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальним споживачем є фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги.
Виходячи з аналізу наведених норм права слід дійти висновку, що кожен співвласник зобов`язаний брати участь у витратах щодо утримання спільного майна незалежно від того, хто здійснює фактичні дії, спрямовані на його утримання.
Як встановлено судом, згідно інформації з Реєстру територіальної громади міста Харкова від 19.08.2021 за адресою: АДРЕСА_3 , значиться зареєстрованою відповідач ОСОБА_1 .
Згідно відомості про нарахування та оплату за послуги теплопостачання за вказаною адресою споживачем є ОСОБА_1 , особовий рахунок № НОМЕР_1 .
Проте, з доданого відповідачем до апеляційної скарги Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вбачається, що квартира АДРЕСА_2 перебуває у спільній власності відповідача ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , яка не була залучена позивачем до участі у справі.
Так, на підставі свідоцтва про право спадщину р. № 5-2576, виданого 23.06.2006 Першою Харківською державною нотаріальною конторою, відповідачу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на праві приватної власності належить по 1/6 частці у вказаній квартирі, 2/3 частки перебувають у їх спільній сумісній власності, що за правилами статті 360, частини другої статті 370 ЦК України покладає на кожного із співвласників обов`язок утримання спільного майна у рівних частках, що не було враховано судом першої інстанції при вирішенні справи.
Судом першої інстанції також не було вирішено питання щодо позовної давності при пред`явленні позивачем вимог про стягнення заборгованості з відповідача за період з 01.09.2013 по 31.07.2021, що має значення для розгляду справи та підлягає встановленню при ухваленні судового рішення.
Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. 
Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).
Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок (стаття 253 ЦК України).
За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п`ята статті 261 ЦК України).
Оскільки обов`язок споживача сплатити виконавцю за спожиту житлово-комунальну послугу визначається щомісячно, відповідальність за прострочення такого грошового зобов`язання згідно частини другої статті 625 ЦК України настає за кожним щомісячним платежем, отже, і своє право вимоги до боржника сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції та трьох процентів річних від простроченої суми, кредитор має реалізувати в межах трирічного строку позовної давності щодо кожного щомісячного платежу. 
Як вбачається з матеріалів справи, КП «Харківські теплові мережі» звернулося до суду з вказаним позовом 30.08.2021, при цьому заборгованість за послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води в сумі 62 657,72 грн нарахована позивачем за період з 01.09.2013 по 31.07.2021.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 заявляє про застосування позовної давності, сплив якої відповідно до вимог частини четвертої статті 267 ЦК України є підставою для відмови у позові. 
Оскільки відповідач не була обізнана про розгляд справи судом, матеріали справи не містять доказів належного вручення їй копії позовної заяви, ухвали суду про відкриття провадження у справі та судової повістки, колегія суддів вважає, що заява про застосування позовної давності підлягає задоволенню, у зв`язку з чим позивач має право на судовий захист лише в межах строку позовної давності - за три роки до дня звернення з цим позовом до відповідача.
Враховуючи вищенаведене та виходячи з розміру частки відповідача ОСОБА_1 , яка загалом становить 1/2 частину квартири, з неї підлягає стягненню заборгованість за послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води пропорційно її частці у праві спільної власності на квартиру АДРЕСА_2 в межах строку позовної давності. 
Згідно наданого позивачем розрахунку з урахуванням строку позовної давності, за період з серпня 2018 року по серпень 2021 року сума заборгованості становить 32 885,21 грн, індекс інфляції - 3 123,97 грн та 3% річних - 1 361,93 грн, що у сумі складає 37 371,11 грн, отже, з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача підлягає стягненню 1/2 частина вказаної заборгованості, що загалом становить 18 685,56 грн. 
За вказаних обставин оскаржуване рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням по справі нового судового рішення про часткове задоволення позову КП «Харківські теплові мережі». 
Відповідно до вимог частин першої, тринадцятої статті 141 ЦПК України, ухвалюючи нове рішення, апеляційний суд відповідно змінює розподіл судових витрат, які покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
При частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат (частина десята статті 141 ЦПК України).
Керуючись статтями 367, 374, 376, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 18 листопада 2021 року скасувати та ухвалити у справі нове судове рішення.
Позов Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» заборгованість за надані послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води станом на 01.08.2021 у розмірі 16 442,60 грн, інфляційні втрати у розмірі 1 561,98 грн та 3% річних у розмірі 680,96 грн, а всього 18 685,54 грн.
Стягнути з  ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» 635,60 грн у відшкодування сплаченого судового збору за подання позовної заяви.
Стягнути з Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» на користь ОСОБА_1 2 451,60 грн судового збору за подання апеляційної скарги.
Зобов`язати Комунальне підприємство «Харківські теплові мережі» сплатити на користь ОСОБА_1 різницю судових витрат у розмірі 1 816 грн, звільнивши сторони від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат по сплаті судового збору. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку лише у випадках, встановлених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя                                                                С. Б. Бутенко

Судді                                                                                О. І. Обідіна

О. В. Прядкіна