ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ  

18 червня 2024 року 	м.Суми	

Справа №576/264/22 
Номер провадження 22-ц/816/899/24

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів: 
головуючого - Собини О. І. (суддя-доповідач),
суддів -          Криворотенка В. І. ,  Філонової Ю. О. 
за участю секретаря судового засідання - Назарової О.М., 

у присутності:
відповідача ОСОБА_1 , 

розглянув у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу  ОСОБА_2 
на рішення Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 20 грудня 2023 року у складі судді Колодяжного А.О., ухваленого в м. Глухів Сумської області, повний текст якого складено 28 грудня 2023 року,
в цивільній справі за позовом  ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою,

в с т а н о в и в :

У лютому 2022 року ОСОБА_3 звернулася до суду з вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що вона є власником земельної ділянки площею 0,1 га, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , призначеної для будівництва господарських будівель і споруд, межі якої визначені в натурі на місцевості.
Вказувала, що комісією Глухівської міської ради Сумської області встановлено, що на належній їй земельній ділянці, сусідкою ОСОБА_1 , яка мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , без її дозволу встановлено ворота, які створюють перешкоди у користуванні належною їй земельною ділянкою.
Зазначала, що рішенням Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 28 жовтня 2013 року у справі № 2/576/1/13 встановлено підстави набуття нею права власності як на будинок, так і на земельну ділянку, а тому ці обставини у відповідності до положень ст. 82 ЦПК України, не підлягають доказуванню.
Вважала, що дії відповідача порушують її права щодо вільного, на власний розсуд у межах законодавства, використання належної їй на праві власності земельної ділянки.
Посилаючись на вищевказані обставини, просила зобов`язати відповідачів усунути перешкоди в користуванні належною їй земельною ділянкою за адресою АДРЕСА_1 , шляхом демонтажу воріт.
Ухвалою Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 09 серпня 2022 року залучено до участі у справі у якості співвідповідача ОСОБА_2 .
Рішенням Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 20 грудня 2023 року позов ОСОБА_3 задоволено частково.
Зобов`язано  ОСОБА_2 усунути перешкоди у користуванні належною  ОСОБА_3 земельною ділянкою, розташованою по АДРЕСА_1 , шляхом демонтажу воріт.
Стягнуто з  ОСОБА_2 на користь  ОСОБА_3 992 грн 00 коп. судового збору та 2500 грн 00 коп. витрат на правничу допомогу.
Не погоджуючись із вказаним рішенням суду,  ОСОБА_2  подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на  незаконність та необґрунтованість рішення суду першої інстанції,  неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої визнав встановленими,  неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_3 .
Апеляційну скаргу мотивує тим, що позивачка позовні вимоги обґрунтовувала тим, що комісією Глухівської міської ради встановлено, що ОСОБА_1 на земельній ділянці ОСОБА_3 встановила ворота, проте комісія не вказала, що саме ОСОБА_1 і коли збудовано ворота, зазначивши лише те, що ворота належать власниці будинку НОМЕР_1 . Вважає, твердження комісії про порушення меж земельної ділянки є безпідставним, оскільки всім нерухомим майном (воротами) власники домоволодіння НОМЕР_1 користуються з 06 жовтня 1988 року відповідно до договору купівлі-продажу.
Вказує, що судом першої інстанції вирішено спір щодо неї, зобов`язавши її усунути перешкоди шляхом демонтажу воріт та стягнуто з неї на користь позивачки судовий збір та витрати на правничу допомогу, проте вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_1 судом не вирішено. 
Зазначає, що судом безпідставно не задоволено її клопотання від 15 грудня 2023 року про зупинення провадження у справі до остаточного вирішення справи № 576/3313/23, оскільки у цій справі вона оспорює незаконне накладення земельної ділянки ОСОБА_3 на її земельну ділянку, у тому числі у тій частині, де розміщені нею ворота належні до домоволодіння АДРЕСА_2 .
Стверджує, що державний акт на право власності на земельну ділянку позивачки не є тим доказом, що підтверджує право власності на земельну ділянку АДРЕСА_1 шлях, оскільки відсутні відомості на вказану земельну ділянку у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Також позивачкою не надано підтверджуючих документів права власності на домоволодіння НОМЕР_2 за вказаною адресою.
Доводить, що заява про надання дозволу на завершення приватизації земельної ділянки у порядку спадкування підтверджує той факт, що проводяться роботи по виготовленню технічної документації на земельну ділянку і під час робіт встановлено факт накладення земельної ділянки НОМЕР_2 на земельну ділянку НОМЕР_1 . Крім того, встановлення меж земельної ділянки не може позбавляти права власності на нерухоме майно, тому вона як новий власник домоволодіння АДРЕСА_2 , яке успадкувала після померлого батька ОСОБА_4 , має право не лише на житловий будинок з надвірними спорудами, а й право на завершення приватизації у порядку спадкування земельної ділянки, переданої ОСОБА_4 у власність.
Від ОСОБА_3 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому просить у задоволенні апеляційної скарги відмовити.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення відповідача ОСОБА_1 , яка підтримала доводи апеляційної скарги , перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. 
Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. 
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Колегія суддів вважає, що зазначеним вимогам закону рішення суду повністю відповідає.
З матеріалів справи вбачається та судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_3 на праві приватної власності належить земельна ділянка, площею 0,1000 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , цільове призначення якої для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер 5910300000:01:011:0253, що підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку від 04 березня 2010 року серії ЯИ №625712, виданого на підставі рішення виконавчого комітету Глухівської міської ради від 31 грудня 1993 року № 346 (а.с. 9, т. 1)
Згідно плану меж земельна ділянка, кадастровий номер 5910300000:01:011:0253, межує із земельною ділянкою АДРЕСА_2 шлях (а.с. 10, т. 1).
Згідно з актом прийому-передачі межових знаків на зберігання від 03 грудня 2021 року, межі земельної ділянки з кадастровим номером 5910300000:01:011:0253, яка знаходиться в АДРЕСА_1 , площею 0,1000, яка знаходиться у власності ОСОБА_3 закріплені в натурі (на місцевості) межовими знаками у кількості 5 шт., які передані на зберігання представнику власника земельної ділянки ОСОБА_5 (а.с.11, т. 1)
У схемі прив`язки межових знаків вказані координати закріплених межових знаків у кількості 5 шт. (а.с.12, т. 1).
На підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 29 листопада 2021 року ОСОБА_2 є власником житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.91, т. 1).
03 грудня 2021 року комісією у складі: заступника міського голови з питань діяльності виконавчих органів міської ради ОСОБА_6 , начальника відділу містобудування та архітектури Глухівської міської ради Хренова О.О., головного спеціалісту відділу містобудування та архітектури Глухівської міської ради Мелехін Б.В., у присутності працівників поліції, голови квартального комітету ОСОБА_7 та власниці будинку ОСОБА_5 , проведено огляд прибудинкової території за адресою: АДРЕСА_1 , за результатами якого складено акт, яким встановлено, що ворота ОСОБА_1 власниці будинку АДРЕСА_3 , межі земельної ділянки ОСОБА_5 встановлені на підставі кадастрового плану. Факт порушення меж земельної ділянки зафіксований (а.с. 13, т. 1).
Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачкою надано достатні докази, що встановлені користувачем будинку АДРЕСА_2 шлях ворота знаходяться на її земельній ділянці, а відповідачами не надано доказів, які спростували зазначені обставини.
 Колегія суддів погоджується з такими висновками місцевого суду з огляду на таке.
Так, згідно з ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Відповідно до ч. 1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
У статті 41 Конституції України та статті 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Згідно з ст. 391 ЦК України  власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Відповідно до ч. 2 ст. 90 ЗК України порушені права власників земельних ділянок підлягають відновленню в порядку, встановленому законом.
Статтею 91 ЗК України встановлено, що власники та землекористувачі земельних ділянок зобов`язані не порушувати права власників суміжних земельних ділянок та дотримуватися правил добросусідства.
Згідно з ч. 3 ст. 152 ЗК України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів.
Відповідно до ст. 152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.
Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Частиною 1 ст. 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Згідно з ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.
Відповідно до ч. 1 ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ч. 1 ст. 81 ЦПК України).
Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України).
Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Позивачем на підтвердження своїх позовних вимог було надано Державний акт про право власності на земельну ділянку з якого вбачається , що вона на підставі рішення виконавчого комітету Глухівської міської ради від 31.12.1993 року № 346 набула право власності на земельну ділянку площею 0,1000 га розташовану за адресою АДРЕСА_1 . Дана земельна ділянка є сформованою , їй присвоєно кадастровий номер , встановлені межові знаки , які передані на зберігання представнику власника ділянки , а комісією, створеною органом місцевого самоврядування, встановлено факт розташування воріт належних власниці будинку АДРЕСА_2 на земельній ділянці , яка відноситься до будинку НОМЕР_2 .
Відповідач ОСОБА_1  в суді апеляційної інстанції  вказала на плані земельних ділянок (а.с.56)  місце розташування  спірних воріт і, враховуючи межі земельної ділянки, належної на праві власності позивачу у справі, судом апеляційної інстанції беззаперечно встановлено, що ці ворота знаходяться на земельній ділянці позивача а тому місцевий суд обгрунтовано прийшов до висновку про порушення прав позивача та зобов`язання відповідачки ОСОБА_2 усунути перешкоди позивачу у користуванні належною їй земельною ділянкою шляхом демонтажу спірних воріт . 
Не заслуговують на увагу посилання в апеляційній скарзі на тривалість користування власниками домоволодіння НОМЕР_1 спірними воротами, оскільки таким чином не спростовуються висновки суду щодо порушення прав та законних інтересів позивача як власника земельної ділянки розташованої по АДРЕСА_1 .
Також колегія суддів не погоджується з доводами апеляційної скарги щодо не вирішення місцевим судом вимог ОСОБА_8 до ОСОБА_1 , оскільки з мотивувальної та резолютивної частин рішення вбачається, що вимоги позивача були задоволені частково, зокрема в частині до відповідача ОСОБА_9 , і не зазначення у рішенні суду висновків щодо вирішення позовних вимог до ОСОБА_1 не позбавляє сторін можливості звернутись до місцевого суду із заявою про ухвалення додаткового рішення.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України апеляційнийсуд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення місцевого суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін.
Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України судове рішення у даній справі, як малозначній, не підлягає касаційному оскарженню.
Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення . 
РішенняГлухівського міськрайонного суду Сумської області від 20 грудня 2023 року  залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повне судове рішення складене 19 червня 2024 року.

Головуючий -  	О. І. Собина	

Судді:                                                                                        В. І. Криворотенко 

                                                                                                   Ю. О. Філонова