ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

21 червня 2024 року 	м. Дніпро	справа № 280/8645/23	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді  Ясенової Т.І. (доповідач),
                               суддів:  Головко О.В., Суховарова А.В.,     
розглянувши в письмовому провадженні в м. Дніпрі адміністративну справу за апеляційною скаргою  Державної служби України з безпеки на транспорті на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 28 грудня 2023 року ( суддя Максименко Л.Я.) в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті в особі Відділу державного нагляду (контролю) у Запорізькій області про визнання протиправною та скасування постанови, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду із адміністративним позовом до Державної служби з безпеки на транспорті в особі Відділу державного нагляду (контролю) у Запорізькій області, в якому позивач просить суд визнати протиправною та скасувати постанову Відділу державного нагляду (контролю) у Запорізькій області Державної служби України з безпеки на транспорті №ПШ 009559 від 19.06.2023 про застосування адміністративно-господарського штрафу.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач взагалі не здійснює діяльності сфері автомобільного транспорту, не зареєстрований в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, не є ані водієм, ані перевізником в розумінні Закону України «Про автомобільний транспорт». Таким чином, вважає, що не є суб`єктом правопорушення в розумінні ст. 39 Закону України «Про автомобільний транспорт» і ніяким чином норми вказаної статті не порушував і навіть теоретично не міг порушити. Крім того посилається на те, що 06.04.2023 транспортний засіб Mersedes-Веns 312 D р.н. НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_1 на праві власності, був переданий ТОВ «Бастранс» на безоплатній основі та зареєстрований відповідно Тимчасового реєстраційного талону ХХР №026677 та перебуває у користуванні перевізника ТОВ «Бастранс». Відтак вважає, що у Відділу державного нагляду (контролю) у Запорізькій області Державної служби України з безпеки на транспорті, були відсутні підстави для застосування до нього адміністративно-господарського штрафу, оскільки він не є суб`єктом господарювання, який здійснює діяльність у сфері автомобільного транспорту, а тому оскаржувана постанова є протиправною та підлягає скасуванню. З урахуванням викладеного, просить позов задовольнити.
Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 28 грудня 2023 року адміністративний позов задоволено.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Державна служба України з безпеки на транспорті подала апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та прийняти нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю. Апеляційна скарга ґрунтується на тому, що судом першої інстанції не надано належної оцінки обставинам справи та нормам чинного законодавства, що призвело до прийняття невірного рішення.
Крім того, зазначено, що на момент проведення рейдової перевірки жодних документів підтверджуючих користування транспортним засобом водієм надано не було. Наголошує на тому, що власник транспортного засобу, у разі передачі транспортного засобу в тимчасове користування, зобов`язаний здійснити перереєстрацію такого транспортного засобу, а водій, здійснюючи перевезення вантажів, зобов`язаний надавати для перевірки не лише свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, але й документи, на підставі яких на законних підставах використовується транспортний засіб (договір оренди або тимчасовий реєстраційний талон).Ввважає, що позивач не надав суду доказів протиправності спірної постанови. Просить відмовити у позові.
Відповідно до вимог  статті 311 КАС України  справа розглянута в порядку письмового провадження.
Перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла таких висновків.
Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 22.05.2023 посадовими особами Відділу державного нагляду (контролю) у Дніпропетровській області Укртрансбезпеки проводилася рейдова перевірка на 440 км + 330м а/д Н-08 Борисполь-Дніпро-Запоріжжя.
Під час проведення рейдової перевірки було зупинено транспортний засіб марки MERSEDES-BENS, номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_2 .
За результатами проведеної перевірки встановлено, що перевізником не забезпечено дотримання вимог чинного законодавства, а саме: відсутній договір із замовником транспортних послуг, документ, що засвідчує оплату транспортних послуг, чим порушено вимоги статті 39 Закону України «Про автомобільний транспорт».
19.06.2023, за результатами розгляду зібраних за результатами перевірки матеріалів, Відділом державного нагляду (контролю) у Запорізькій області прийнято постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу №ПШ009559, якою до ОСОБА_1 застосовано адміністративно-господарський штраф в розмірі 17000,00 грн.
Вважаючи протиправною постанову №ПШ009559 від 19.06.2023 позивач звернувся до суду з даним позовом.
Надаючи оцінку спірним відносинам, суд апеляційної інстанції зазначає таке.
Засади організації та діяльності автомобільного транспорту визначені Законом України «Про автомобільний транспорт» №2344-III від 05.04.2001 (далі – Закон №2334-ІІІ, у редакції чинній станом на момент виникнення спірних правовідносин).
Відповідно до ч. 12 ст. 6 Закону №2344-III державному контролю підлягають усі транспортні засоби українських та іноземних перевізників, що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів і вантажів на території України.
Згідно з ч. 7 ст. 6 Закону №2344-III центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, здійснює, серед інших: державний нагляд і контроль за дотриманням автомобільними перевізниками вимог законодавства, норм на автомобільному транспорті.
Приписами ч. 14 ст. 6 Закону №2344-III визначено, що державний контроль автомобільних перевізників на території України здійснюється шляхом проведення планових, позапланових і рейдових перевірок (перевірок на дорозі).
Згідно з ч.ч. 1-2 ст. 48 Закону №2344-III автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення.
Документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є:
для автомобільного перевізника документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством;
для водія посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством.
Тобто, перелік документів для здійснення внутрішніх перевезень вантажів не є вичерпним.
Статтею 49 Закону №2344-III передбачено, що водій транспортного засобу зобов`язаний мати при собі та передавати для перевірки уповноваженим на те посадовим особам документи, передбачені законодавством, для здійснення зазначених перевезень.
Процедура здійснення державного контролю за додержанням суб`єктами господарювання, які провадять діяльність у сфері автомобільного транспорту (далі - суб`єкти господарювання), вимог законодавства про автомобільний транспорт, норм та стандартів щодо організації перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом, норм міжнародних договорів про міжнародне автомобільне сполучення, виконанням умов перевезень, визначених дозволом на перевезення на міжобласних автобусних маршрутах, вимог Європейської угоди щодо роботи екіпажів транспортних засобів, які виконують міжнародні автомобільні перевезення, дотриманням габаритно-вагових параметрів, наявністю дозвільних документів на виконання перевезень та відповідністю виду перевезень, відповідних ліцензій, внесенням перевізниками-нерезидентами платежів за проїзд автомобільними дорогами визначена Порядком здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України №1567 від 08.11.2006 в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин (далі Порядок №1567).
Відповідно до п. 15 Порядку №1567, під час проведення рейдової перевірки (перевірки на дорозі) перевіряється виключно:
-  наявність визначених статтями 39 і 48 Закону документів, на підставі яких здійснюються перевезення автомобільним транспортом;
-    додержання вимог статей 53, 56, 57 і 59 Закону;
-  додержання водієм вимог Європейської угоди щодо роботи екіпажів транспортних засобів, які виконують міжнародні автомобільні перевезення (ЄУТР) (далі - Європейська угода);
-  відповідність зовнішнього і внутрішнього спорядження (екіпірування) транспортного засобу встановленим вимогам;
-    оснащення таксі справним таксометром;
-  відповідність кількості пасажирів, що перевозяться, відомостям, зазначеним у реєстраційних документах, або нормам, передбаченим технічною характеристикою транспортного засобу;
-    додержання водієм автобуса затвердженого розкладу та маршруту руху;
-  наявність у всіх пасажирів квитків на проїзд та квитанцій на перевезення багажу, а у разі пільгового проїзду - відповідного посвідчення;
-    додержання водієм режиму праці та відпочинку, а також вимоги щодо наявності в автобусі двох водіїв у разі перевезення пасажирів на відстань 500 і більше кілометрів або перевезення організованих груп дітей за маршрутом, який виходить за межі населеного пункту та має протяжність понад 250 кілометрів;
-  виконання приписів щодо усунення порушень вимог законодавства про автомобільний транспорт, винесених за результатами розгляду справ про порушення вимог законодавства про автомобільний транспорт, які можливо перевірити під час проведення рейдової перевірки (перевірки на дорозі);
-  виконання водієм інших вимог Правил надання послуг пасажирського автомобільного транспорту та Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, інших нормативно-правових актів.
Згідно з п.п. 21, 22 Порядку №1567 у разі виявлення в ході перевірки транспортного засобу порушення законодавства про автомобільний транспорт посадовою особою (особами), що провела перевірку, складається акт за формою згідно з додатком 3. Про результати перевірки транспортного засобу (відсутність порушення або зазначення номера складеного акта) посадова особа робить запис у дорожньому листі (за наявності такого) із зазначенням дати, часу, місця перевірки, свого прізвища, місця роботи і посади, номера службового посвідчення та ставить свій підпис, а у разі проведення перевірки виконання Європейської угоди ставить відповідний відбиток печатки на реєстраційному листку режиму праці та відпочинку водіїв (у разі наявності).
У разі відмови водія від підписання акта рейдової перевірки (перевірки на дорозі) транспортного засобу посадова особа (особи), що провела перевірку, вносить про це запис.
Приписами п. 25 Порядку №1567 визначено, що справа про порушення розглядається в територіальному органі Укртрансбезпеки за місцезнаходженням автомобільного перевізника або за місцем виявлення порушення (за письмовою заявою уповноваженої особи автомобільного перевізника) не пізніше ніж протягом двох місяців з дня його виявлення.
Відповідно до абз. 3 ч. 1 ст. 60 Закону №2344-III за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи за надання послуг з перевезень пасажирів та вантажів без оформлення документів, перелік яких визначений статтями 39 та 48 цього Закону, - штраф у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Проаналізувавши наведені норми, колегія суддів зазначає, що за відсутності документів, на підставі яких виконуються вантажні перевезення, передбачених статтею 48 Закону №2344-III зокрема, для водія посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційних документів на транспортний засіб, товарно-транспортної накладної або іншого визначеного законодавством документу на вантаж, інших документів, передбачених законодавством, застосовуються адміністративно-господарські штрафи.
Водночас перелік необхідних документів для здійснення внутрішніх перевезень вантажів не є вичерпним, оскільки ст. 48 Закону №2344-III визначено, що законодавством можуть бути передбачені інші документи необхідні для внутрішніх перевезень вантажів.
Непред`явлення вказаних документів під час проведення перевірки свідчить про порушення законодавства про автомобільний транспорт, що має наслідком для застосування санкцій, визначених ст. 60 Закону №2344-III.
Колегією судів встановлено, що 22.05.2023 посадовими особами Відділу державного нагляду (контролю) у Дніпропетровській області Укртрансбезпеки проводилася рейдова перевірка на 440 км + 330м а/д Н-08 Борисполь-Дніпро-Запоріжжя.
Під час проведення рейдової перевірки було зупинено транспортний засіб марки MERSEDES-BENS, номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_2 .
За результатами проведеної перевірки встановлено, що перевізником не забезпечено дотримання вимог чинного законодавства, а саме: відсутній договір із замовником транспортних послуг, документ, що засвідчує оплату транспортних послуг, чим порушено вимоги статті 39 Закону України «Про автомобільний транспорт».
Судом встановлено, що водій під час перевірки не надав договір із замовником транспортних послуг, документ, що засвідчує оплату транспортних послуг.
Своєю чергою, відповідальність за порушення законодавства про автомобільний транспорт покладається, виключно, на автомобільних перевізників, а не на власників транспортних засобів, яким перевозиться вантаж.
Аналогічна правова позиція висловлена Касаційним адміністративним судом у складі Верховного Суду у постановах від 01.06.2023 та від 06.07.2023 у справах №640/39442/21 та №560/514/22 відповідно.
Таким чином, аналізуючи наведені вище положення законодавства у зіставленні з обставинами цієї справи апеляційний суд виходить передусім з того, що відповідальність за порушення законодавства про автомобільний транспорт, передбачена абзацом 3 ч. 1 ст. 60 Закону №2344-III, застосовується до автомобільних перевізників, а не до власників транспортного засобу, яким перевозиться вантаж.
Колегія суддів враховує, що Верховний Суд вже сформував правовий висновок у подібних правовідносинах щодо застосування положень статті 48  Закону  № 2344-III в контексті реалізації повноважень Укртрансбезпеки щодо притягнення суб`єктів господарської діяльності до адміністративної відповідальності,  який  викладено у постановах від 06 вересня 2023 року справі № 120/5064/22, від 16 серпня 2023 року у справі № 160/12371/22, від 19 жовтня 2023 року у справі № 640/27759/21. Висновки, у вказаних справах є релевантними до обставин цієї справи, колегія суддів не бачить підстав для відступу від них і надалі зауважує таке.
Так, Верховний Суд, проаналізувавши наведені положення законодавства у постанові від 19 жовтня 2023 року у справі № 640/27759/21 зазначив, що в контексті належного установлення  автомобільного перевізника,  щодо  якого  проводиться перевірка, варто виходити із того, що у кожному такому випадку уповноважений контролюючий орган зобов`язаний встановити, а  особа, транспортний  засіб якої перевіряється, зобов`язана надати документи, які містять беззаперечну інформацію щодо предмета такої перевірки, зокрема інформацію про  автомобільного перевізника.
Верховний Суд зауважив, що основну інформацію для притягнення  особи  до відповідальності, а також для можливого наступного оскарження  особою  дій Укртрансбезпеки, несуть саме ті документи, які  особа  (водій  транспортного засобу або  інша компетентна  особа автомобільного перевізника) подає контролюючому органу в момент виявлення порушення та/або під час безпосереднього розгляду питання про притягнення до адміністративної відповідальності.
Натомість, нові докази, які подають заінтересовані  особи,  зокрема до суду,  який  розглядає відповідний спір, після визначення контролюючим органом належного  перевізника та  його притягнення до адміністративної відповідальності   мають оцінюватися,  на  думку Верховного Суду, із розумною критикою  та  із   чітким застосуванням критеріїв належності, допустимості, достовірності  та  достатності   таких нових доказів, а також   їх взаємозв`язку із документами, які були надані контролюючому органу в момент перевірки.
За  висновком Верховного Суду у справі № 640/27759/21 тільки такий підхід забезпечить дотримання принципу належного виконання учасниками спірних правовідносин  вимог  законодавства,  яке  регулює  перевезення пасажирів та вантажів, та  реалізацію принципу правової визначеності у спорах щодо   встановлення дійсного  автомобільного перевізника   компетентним органом,  який  контролює дотримання державної політики з питань безпеки  на  наземному транспорті.
У постанові від 22 лютого 2023 року у справі № 240/22448/20 Верховний Суд зауважував  на  тому, що відповідальність  за  порушення законодавства про  автомобільний  транспорт,   передбачена статтею 60  Закону  № 2344-III, застосовується до  автомобільних  перевізників, а не до власників/користувачів  транспортного засобу, яким  перевозиться вантаж. При цьому,  автомобільний перевізник  не може визначатися тільки  на  підставі реєстраційних документів  на транспортний  засіб (адже такі дані не завжди можуть збігатися).
Аналогічні висновки  за  схожих обставин справи викладені Верховним Судом у постановах від 23 серпня 2023 року у справі № 600/1407/22-а  та  від 12 жовтня 2023 року у справі № 280/3520/22.
Тобто, положення статті 60  Закону  № 2344-III не можуть бути застосовані до  особи, яка  не є учасником правовідносин, щодо  яких  компетентним органом проводиться перевірка дотримання законодавства про  автомобільний  транспорт (постанова Верховного Суду від 07 грудня 2023 року у справі № 620/18215/21).
При цьому,  на  підставі самих лише реєстраційних документів  на транспортний  засіб не визначити суб`єкта, який має нести відповідальність  за  порушення законодавства про автомобільний транспорт. Ці вихідні дані орган контролю отримує  на  місці перевірки, тоді як постанова про застосування адміністративно-господарського штрафу виноситься за  результатами розгляду справи в територіальному органі Укртрансбезпеки і саме під час її розгляду і має бути встановлений суб`єкт (особа  порушника),  який  в розумінні частини першої статті 60 Закону № 2344-ІІІ має нести відповідальність за порушення вимог  цього  Закону.
У постанові від 23 серпня 2023 року у справі № 600/1407/22-а  за  схожих обставин справи Верховний Суд зауважив на тому, що автомобільним перевізником  є той, хто  за  умовами договору (із замовником) про  перевезення  вантажу надає відповідну послугу (статті 33, 50  Закону  № 2344-III). Не без того, що надання послуги з  перевезення вантажів  може передбачати використання (на законних  підставах)  транспортного засобу, який  належить іншій особі, але ця обставина не змінює правового статусу  перевізника  в цих правовідносинах, особливо коли йдеться про застосування відповідальності, передбаченої частиною першої статті 60  Закону  № 2344-III.
Так, згідно з частиною  першою статті  1  Закону  № 2344-III  автомобільний перевізник  -  фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами.
Таким чином, відповідальність за порушення вимог законодавства у сфері автомобільного транспорту під час  перевезення вантажів  несуть саме  перевізники.
Так, судом встановлено, що перевезення здійснювалось автомобілем MERSEDES-BENS, номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_2 .
З наданих до матеріалів адміністративної справи доказів, зокрема, листа ТОВ «Бастранс» від 09.10.2023, судом встановлено, що 22.05.2023 ОСОБА_2 на автомобілі MERSEDES-BENS, номерний знак НОМЕР_1 , здійснював нерегулярне перевезення маршрутом Запоріжжя-Київ-Запоріжжя на підставі договору.
При цьому, перевізником є ТОВ «Бастранс», яке здійснює нерегулярні перевезення на підставі діючої ліцензії серії АЕ №572946 від 08.04.2015.
Також, у листі від 30.06.2023 ТОВ «Бастранс» підтверджує, що у нього у тимчасовому користуванні знаходиться автомобіль MERSEDES-BENS, номерний знак НОМЕР_1 , на підставі тимчасового реєстраційного талону НОМЕР_2 .
За таких обставин, саме ТОВ «Бастранс» є автоперевізником в межах спірних правовідносин, а тому застосування адміністративно-господарського штрафу до особи якою не здійснювалось перевезення вантажу є необґрунтованим.
Щодо посилань представника відповідача на відсутність тимчасового реєстраційного документа, то суд такі доводи відхиляє, оскільки в матеріалах справи наявний тимчасовий реєстраційний талон ХХР №026677, виданий на автомобіль MERSEDES-BENS, номерний знак НОМЕР_1 , строком дії до 05.04.2028.
Отже, матеріалами справи встановлено що позивач не надавав послуг з перевезення вантажу на договірних умовах із замовником послуги за плату і такими послугами не користувався. Будь-яких доказів зворотного матеріали справи не містять.
При цьому автомобільний перевізник має використовувати транспортний засіб для перевезення вантажу на законних підставах. Проте автомобільним перевізником є той, хто за умовами договору (із замовником) про перевезення вантажу надає відповідну послугу (ст. 33,50 Закону №2344-III).
Колегією суддів встановлено, що відповідач не надав доказів того, що позивач надавав послуги з перевезення вантажу або регулярні перевезення, оскільки для цього відсутній відповідний договір, який вказує на договірні відносини щодо перевезення вантажу. Крім того, позивач не має статусу фізичної особи-підприємця. Доказів, які б спростовували відповідні обставини до матеріалів справи не долучено.
Крім того, колегія суддів наголошує про те, що за  умови відсутності у позивача статусу  автомобільного перевізника та  суб`єкта господарювання, до предмету доказування у цій справі не входить наявність  чи  відсутність події правопорушення, а також дотримання відповідачем установленої процедури розгляду справи.
Відповідно до ч. 1 ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.
Частиною 2 ст. 77 КАС України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Враховуючи вищевикладене, беручи до уваги докази, наявні в матеріалах справи, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції, що позов є таким, що підлягає задоволенню.
Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», параграфи 29 - 30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх. У рішенні «Петриченко проти України» (параграф 13) Європейський суд з прав людини вказував на те, що національні суди не надали достатнього обґрунтування своїх рішень, та не розглянули відповідні доводи заявника, навіть коли ці доводи були конкретними, доречними та важливими. Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду. Інші зазначені відповідачем в апеляційній скарзі обставини, окрім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.
На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи та надано їм належну юридичну оцінку, судове рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення.
Керуючись статтями 241-245, 250, 315, 316, 321, 322, 328, 329 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державної служби України з безпеки на транспорті залишити без задоволення.
Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 28 грудня 2023 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови у випадках, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України.
   
Головуючий - суддя                                                                      Т.І. Ясенова 

                               суддя                                                                      О.В. Головко 

                               суддя                                                                      А.В. Суховаров