КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

 

справа №359/5476/22                                                                                  Головуючий у І інстанції - Семенюта О.Ю.
апеляційне провадження №22-ц/824/3593/2024                                     Доповідач у ІІ інстанції - Приходько К.П.
 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ 
 
28 березня 2024 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
судді-доповідача Приходька К.П., 
суддів Писаної Т.О., Журби С.О.,
за участю секретаря Миголь А.А.,
розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 25 вересня 2023 року, постановлену за наслідками розгляду заяви ОСОБА_2 про забезпечення позову 
у справі за первісним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: Служба у справах дітей та сім`ї Золочівської сільської ради Бориспільського району Київської області, Обслуговуючий кооператив «Ідея» про розірвання шлюбу, визначення місця проживання дитини, стягнення аліментів на її утримання, поділ майна, що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, та заборону вчинення дій, за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна, що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, - 
 
установив:
 
У серпні 2022 року ОСОБА_2 звернувся до Бориспільського міськрайонного суду Київської області із позовом до ОСОБА_1 , треті особи: Служба у справах дітей та сім`ї Золочівської сільської ради Бориспільського району Київської області, ОК «Ідея» про розірвання шлюбу, визначення місця проживання дитини, стягнення аліментів на її утримання, поділ майна, що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, та заборону вчинення дій.
У вересні 2023 року ОСОБА_2 звернувся до Бориспільського міськрайонного суду Київської області із заявою про забезпечення зазначеного вище позову.
В обґрунтування заяви про забезпечення позову, посилався на те, що ним подано заяву про часткову зміну предмета первісного позову, в якій він просить визнати за ним право власності на 2/3 частки в майнових правах на квартиру  АДРЕСА_1 . 
На підставі кооперативної угоди про сплату пайового внеску №7/14/10 від 05 листопада 2018 року майнові права на спірну квартиру належать ОСОБА_1 , яка може відчужити їх іншій особі. 
Невжиття заходів забезпечення позову унеможливить виконання рішення суду про задоволення первісного позову та істотно ускладнить відновлення його порушеного права. 
Просив суд, накласти арешт на майнові права на квартиру АДРЕСА_1 .
Накласти заборону відчуження на майнові права, заборонити ОСОБА_1 та іншим особам вчиняти дії, пов`язані з відчуженням майнових прав, а також заборонити іншим особам вчиняти будь-які дії, щодо спірної квартири та проводити інші реєстраційні дії, щодо цього об`єкта нерухомого майна.
Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 25 вересня 2023 року зазначену вище заяву задоволено частково.
Накладено арешт на майнові права на квартиру площею 61,1 кв.м., розташовану на другому поверсі багатоквартирного будинку по АДРЕСА_2 в урочищі «Пегетина гора» на території Гнідинської сільської ради Бориспільського району Київської області, що виникли на підставі кооперативної угоди про сплату пайового внеску №7/14/10, укладеної 05 листопада 2018 року між ОК «Ідея» та ОСОБА_1 .
У задоволенні заяви в частині вимоги про вжиття інших заходів забезпечення позову відмовлено.
Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, посилаючись на те, що оскаржувана ухвала суду є незаконною та необґрунтованою, постановленою з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, без повного та всебічного з`ясування обставин, що мають значення для правильного вирішення питання.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги, посилалася на те, щосуд першої інстанції помилково виходив із того, що ефективним заходом забезпечення позову у цій справі є накладення арешту на майнові права на квартиру.
Такі заходи забезпечення позову не є необхідними та не є співмірними із заявленими вимогами, вони не спроможні забезпечити поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача в разі задоволення позову, оскільки, серед іншого, позовними вимогами є визнання права власності на частину пайового внеску в розмірі 743200 грн. на підставі умов укладеної кооперативної угоди №7/14/10 про сплату пайового внеску від 05 листопада 2018 року та визнання права власності на частину квартири за адресою: АДРЕСА_3 .
Позовна вимога про визнання права власності на 2/3 частки в майнових правах на квартиру АДРЕСА_1 в урочищі «Пегетина гора» на території Гнідинської сільської ради Бориспільського району Київської області, на яку посилався суд першої інстанції в обґрунтування свого рішення, позивачем не заявлялася, тим більше, як зазначається в оскаржуваній ухвалі, заявою про часткову зміну предмета первісного позову від 15 вересня 2023 року. 
Зазначена заява в матеріалах справи відсутня. Питання про прийняття її до розгляду в судовому засіданні не вирішувалося.
Таким чином, зважаючи на зміст заявлених позовних вимог та заходи забезпечення позову про застосування яких просив позивач, у розрізі їх співмірності та відсутності зв`язку між ними, то в задоволенні заяви про забезпечення позову слід було відмовити повністю, а відтак, суд першої інстанції безпідставно вжив заходи забезпечення позову за цією заявою.
Просила суд, скасувати ухвалу Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 25 вересня 2023 року та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви про забезпечення позову.
Відзив на апеляційну скаргу у встановлений апеляційним судом строк не надходив.
Відповідно до ч.3 ст.360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
В судовому засіданні представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 заперечила проти доводів апеляційної скарги, просила апеляційну скаргу відхилити, а ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.
В судовому засіданні представник  ОСОБА_1 - ОСОБА_4 апеляційну скаргу підтримала та просила її задовольнити.
Згідно вимог ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими (за умови дотримання відповідної процедури та наявності передбачених законом підстав) доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Положеннями ст. 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів прийшла до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування ухвали суду першої інстанції.
Задовольняючи заяву про часткове забезпечення позову суд першої інстанції виходив із того, що накладення арешту на майнові права на спірну квартиру є виправданим та вкрай необхідним оскільки воно спрямовано виключно на забезпечення цивільного судочинства та запобігання виникнення нових спорів з іншими особами, які можуть придбати майнові права. 
Вказані цілі становлять суспільний інтерес, який превалює над індивідуальними свободами відповідача. 
Накладення арешту на майнові права на спірну квартиру не порушить вимоги ч.1 ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а навпаки сприятиме захисту права позивача на справедливий суд, гарантованого п.1 ст.6 цієї ж Конвенції.
Колегія суддів апеляційного суду погоджується із висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.
За змістом ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. 
Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 150 ЦПК України, позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; 1-1) накладенням арешту на активи, які є предметом спору, чи інші активи відповідача, які відповідають їх вартості, у справах про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави; 2) забороною вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; 6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Забезпечення позову - це вжиття заходів щодо охорони інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача (аналогічний висновок міститься у п. 8.8 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 травня 2021 року у справі №914/1570/20).
Забезпечення позову є засобом, спрямованим на запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи. Воно полягає у вжитті заходів, за допомогою яких у подальшому гарантується виконання судового рішення або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду. Заходи щодо забезпечення позову обов`язково повинні застосовуватися відповідно до їх мети, з урахуванням безпосереднього зв`язку між предметом позову та заявою про забезпечення позову (аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 02 лютого 2022 у справі №910/16868/19).
При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням:     розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.
Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.
Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається.
Заходи до забезпечення позову повинні бути співмірними з заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.
Обрання належного, відповідного предмету спору, заходу забезпечення позову сприяє дотриманню принципу співвіднесення виду заходу до забезпечення позову з заявленими позивачем вимогами, що зрештою дає змогу досягти збалансованості інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору та як наслідок ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження при цьому прав та охоронюваних інтересів інших учасників провадження у справі або осіб, які не є учасниками цього судового процесу (аналогічний висновок міститься у постанові Верховного Суду від 21 серпня 2020 року у справі №904/2357/20).
Свою незгоду із оскаржуваною ухвалою апелянт обґрунтовувала тим, що позовна вимога про визнання права власності на 2/3 частки в майнових правах на квартиру АДРЕСА_1 в урочищі «Пегетина гора» на території Гнідинської сільської ради Бориспільського району Київської області, позивачем не заявлялася, в матеріалах справи відсутня заява із зазначеною вище позовною вимогою. 
Колегія суддів апеляційного суду не може прийняти вказані доводи апелянта, оскільки як вбачається з матеріалів справи Бориспільським міськрайонним судом Київської області було зареєстровано 18 вересня 2023 року за вх.№25295, подані ОСОБА_2 , зміни позовних вимог про розірвання шлюбу, стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, розділ майна та визначення місця проживання неповнолітньої дитини (а.с. 43-106, Т. 3). 
Зазначені вище зміни містять вимоги ОСОБА_2 : Визнати за мною: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (паспорт громадянина України, документ № НОМЕР_1 , запис 19570906-01275, орган, що видав 3202, дата видачі 27.06.2018 року, дійсний до 27.06.2028 року, місце народження місто Київ, РНОКПП НОМЕР_2 ) право власності на майнові речові права відповідно на 2/3 частини квартири за адресою: АДРЕСА_3 , на підставі умов укладеної кооперативної угоди №7/14/10 про сплату пайового внеску від 05 листопада 2018 року між Обслуговуючим кооперативом «ІДЕЯ» та фізичною особою ОСОБА_1 - асоційований член Кооперативу (паспорт: серія НОМЕР_3 , виданий Дзержинським РВ Криворізького МУ УМВС України в Дніпровській обл., 08 листопада 2007 року, ідентифікаційний номер НОМЕР_4 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_4 ).
Визнати за мною: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (паспорт громадянина У країни, документ № НОМЕР_1 , запис 19570906-01275, орган, що видав 3202, дата видачі 27.06.2018 року, дійсний до 27.06.2028 року, місце народження місто Київ, РНОКПП НОМЕР_2 ) право приватної власності на майнові речові права відповідно на 2/3 частини квартири за адресою: АДРЕСА_3 .
Колегія суддів апеляційного суду звертає увагу, що підставою для застосування заходів забезпечення позову є встановлення об`єктивної можливості вчинення відповідачем дій, які ускладнять чи унеможливлять виконання рішення суду або ефективний захист прав, які є предметом розгляду. 
За таких умов сама по собі наявність необмеженого права особи розпорядитися майном задля уникнення можливої відповідальності і є тими ризиками, які мають враховуватися при вирішення даного роду питань.
Щодо доводів апелянта про неспівмірність заходу забезпечення позову із позовними вимогами апеляційний суд зазначає, що зважаючи на предмет обтяження та заявлені вимоги позову, колегія суддів вважає застосований судом першої інстанції захід забезпечення співмірним до позовних вимог. 
Окрім того, зазначаючи про неспівмірність застосованого заходу забезпечення позову із заявленими позовними вимогами, апелянт таких своїх тверджень належним чином не обґрунтувала, доказів на підтвердження такої позиції суду не надала.
Також в апеляційній скарзі апелянт зазначає про відсутність зв`язку між предметом спору та видом заходу забезпечення позову. 
Колегія суддів апеляційного суду не погоджується із вказаним твердженням апелянта, оскільки серед вимог позивача є і вимога про визнання права приватної власності на  2/3 частини спірної квартири/визнання спірної квартири спільною сумісною власністю, відтак, запропонований заявником захід забезпечення позову є пов`язаним із вимогою про поділ такого майна.
Окремо апеляційний суд зазначає, що згідно сталої практики Верховного Суду, забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно є належним заходом забезпечення позову у спорах про поділ майна подружжя. 
Вказана позиція висловлена Верховним Судом у постановах від 12.02.2020 року у справі №381/4019/18; від 19.09.2022 року у справі №757/36870/20; від 23.12.2020 року у справі №756/2609/20; від 29.03.2021 року у справі №202/365/20 та від 23.12.2020 року у справі №756/2609/20.
Зважаючи на наведене, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку про законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення. 
Апелянтом не було відповідним чином доведено наявності передбачених законом підстав для скасування чи зміни ухвали суду першої інстанції, відтак апеляційна скарга до задоволення не підлягає.
Згідно вимог ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст. 374, 375, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд
  
постановив:
 
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Ухвалу Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 25 вересня 2023 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.
Повний текст постанови складено 08 квітня 2024 року.

Суддя-доповідач                                                      К.П. Приходько

Судді                                                                         Т.О. Писана

С.О. Журба