ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4928/24 Справа № 202/1892/23 	  	Суддя у 1-й інстанції - Доценко С. І. Суддя у 2-й інстанції - Барильська  А. П.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2024 року                                                                м. Дніпро
       
       Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
       головуючого - судді: Барильської А.П.,
       суддів: Демченко Е.Л.,Макаров М.О. 
       за участю секретаря судового засідання: Кругман А.М. 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпрі апеляційну скаргу адвоката Левицької Ганни Леонідівни, яка діє в інтересах ОСОБА_1 , на рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 06 червня 2023 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу,- 
ВСТАНОВИВ: 

       У січні 2023 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу. 
       В обґрунтування позову посилався на те, що 19 квітня 2008 року між ним та відповідачкою було укладено шлюб. Від даного шлюбу вони мають двох неповнолітніх дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 . Непорозуміння, що виникли між ними через різні погляди на життя та побутові питання призвели до того, що він вирішив припинити шлюб. З 02 жовтня 2022 року шлюбні відносини фактично припинені, вони проживають окремо. Вони намагалися вирішити виникле питання шляхом переговорів, втім це не дало результатів. Діти проживають з відповідачкою та подальше їх спілкування та зустрічі будуть вирішуватися шляхом спільних домовленостей. Подальше збереження шлюбу є неможливим, тому просив суд ухвалити рішення, яким шлюб між ним та  ОСОБА_1 розірвати, судові витрати залишити за ним. 
       Рішенням Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 06 червня 2023 року позов задоволено. Розірвано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 зареєстрований 19 квітня 2008 року Індустріальним відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції за актовим записом №170. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 1073,60 грн. 
       В апеляційній скарзі адвокат Левицька Г.Л., яка діє в інтересах ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити. 
       Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції розглянув справу без належного сповіщення відповідачки, чим порушив її права. Суд помилково встановив, що сторони не підтримують подружні відносини в жовтня 2022 року, оскільки вони до недавнього часу підтримували подружні стосунки та відповідачка  ОСОБА_1  наразі намагається зберегти сім`ю та категорично проти розлучення. Вони мають двох дітей і разом приймають активну участі у їх житті.   
       Відзив на апеляційну скаргу надано не було. 
       Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.
       Судом першої інстанції встановлено та це підтверджується матеріалами справи, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 19 квітня 2008 року.
       Шлюб зареєстрований Індустріальним відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції за актовим записом №170. Від шлюбу сторони мають двох неповнолітніх дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,  ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
       Шлюбні відносини між сторонами припинені, вони не бажають проживати в шлюбі та позивач не згоден на примирення. 
       Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що сім`я розпалась остаточно, подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, а тому позов підлягає задоволенню. 
       Колегія суддів звертає увагу на те, що відповідачка в своїй апеляційній скарзі зазначає про порушення судом першої інстанції норм процесуального права, які виразилися у неповідомленні її належним чином про розгляд даної справи.
       Згідно з п.3 ч.3 ст.376 ЦПК України, порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час та місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.
       Однією з основних гарантій права сторони на судовий захист є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (стаття 129 Конституції України).
       Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, яка набрала чинності для України з 11 вересня 1997 року, таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.
       У зв`язку із цим, розгляд справи за відсутності учасника процесу, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки є порушенням статті 129 Конституції України та статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
       Частиною першою статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка відповідно до статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку належним і безстороннім судом, встановленим законом.
       Зокрема, у пункті 24 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Надточій проти України» та пункті 23 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гурепка проти України №2» наголошується на принципі рівності сторін ? одному із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.
       Згідно ч.2 ст.128 ЦПК України, суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання, якщо їх явка є не обов`язковою.
       Відповідно до ч.6 ст.128 ЦПК України, судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи.
       Згідно ж ч.8 ст.128 ЦПК України, днем вручення судової повістки є: день вручення судової повістки під розписку; 2)день отримання судом повідомлення про доставлення судової повістки на офіційну електронну адресу особи; 3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; 4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.
       Матеріали справи не містять доказів вручення відповідачці судової повістки про призначення справи до розгляду, що не відповідає ч.5 ст.128 ЦПК України, згідно якої судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення - завчасно.
       Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає обґрунтованими доводи апеляційної скарги щодо порушення судом першої інстанції норм процесуального права та розгляду справи за відсутності відповідачки без обов`язкового належного повідомлення його про час та місце розгляду справи, у зв`язку з чим рішення суду першої інстанції, на підставі п.3 ч.3 ст.376 ЦПК України, підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення по справі по суті позовних вимог.
       Згідно частини 1 статті 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.
       Відповідно до частини 1 статті 55 СК України дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги.
       Положеннями ч.ч.3,4 ст.56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом.
       Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п.п.10,11 постанови «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року №11 проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя.
       Частиною 3 статті 105 СК України передбачено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя, на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу.
       Згідно частини 1 статті 110 СК України право на пред`явлення позову про розірвання шлюбу позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя.
       Передбачене частиною 1 статті 111 СК України вжиття судом заходів щодо примирення подружжя застосовується у випадку відсутності згоди одного з них на розірвання шлюбу за ініціативою однієї зі сторін або суду у формі відкладення розгляду справи слуханням та надання сторонам строку на примирення (частина 5 статті 191 ЦПК). Судам слід використовувати надану законом можливість відкласти розгляд справи для примирення подружжя, особливо за наявності неповнолітніх дітей.
       Відповідно до статті 112 СК України при розірванні шлюбу за позовом одного з подружжя суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову, бере до уваги наявність малолітніх дітей та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило в інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.
       Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
       Колегія суддів звертає увагу на те, що позивач у своєму позові наголошує на тому, що збереження шлюбу є неможливим, тому доводи апеляційної скарги відповідачки в частині того, що вона наразі намагається зберегти сім`ю та категорично проти розлучення не можуть слугувати підставою для відмови у задоволення позову. 
       Доводи апеляційної скарги в частині того, що вони мають двох дітей і разом приймають активну участі у їх житті, не може бути підставою для відмови у задоволенні позову про розірвання шлюбу. 
       Позов у даній справі подано у січні 2023 року, даних відносно того, що сторони примирилися відповідачкою не надано. 
       За таких обставин колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для розірвання шлюбу, оскільки подальше збереження шлюбу суперечило б інтересам позивача, а відмова у розірванні шлюбу могла б свідчити про примушування позивача до шлюбу проти його волі.
       На основі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених доказами, перевірених колегією суддів, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, прийнявши до уваги доводи, приведені в апеляційній скарзі в частині неналежного повідомлення, колегія суддів приходить до висновку про скасування рішення з ухваленням нового про задоволення позову.
       Керуючись ст.ст.367, 374, 376, 381-383 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИВ: 

       Апеляційну скаргу адвоката Левицької Ганни Леонідівни, яка діє в інтересах ОСОБА_1 , задовольнити частково.
       Рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 06 червня 2023 року скасувати та ухвалити нове рішення. 
       Позов  ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу задовольнити. 
       Шлюб укладений між ОСОБА_2 (місце проживання: АДРЕСА_1 ) та ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_2 ) зареєстрований 19 квітня 2008 року Індустріальним відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції за актовим записом №170 розірвати. 
       Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.
       Повний текст постанови складений 19 червня 2024 року.

       Головуючий:                         А.П. Барильська

       Судді:                         Е.Л.Демченко 

                                                                               М.О.Макаров