УХВАЛА

03 травня 2024 року 
м. Київ

справа №300/2415/23
адміністративне провадження №К/990/43574/23

Верховний Суд у складі судді-доповідача Касаційного адміністративного суду Берназюка Я.О., перевіривши матеріали адміністративної справи 
за позовом виконувача обов`язків Керівника Окружної прокуратури міста Івано-Франківська в інтересах держави в особі Державної екологічної інспекції Карпатського округу
до Товариства з обмеженою відповідальністю "ПМК-77",
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Дністровське басейнове управління водних ресурсів,
про визнання дій протиправними
за касаційною скаргою заступника Керівника Івано-Франківської обласної прокуратури
на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 5 липня 2023 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 24 листопада 2023 року
ВСТАНОВИВ:
Верховний Суд ухвалою від 9 січня 2024 року відкрив касаційне провадження та витребував справу з суду першої інстанції.
Суддя-доповідач згідно із статтею 340 Кодексу адміністративного судочинства України провів необхідні дії з підготовки справи до касаційного розгляду.
Відповідно до пункту 2 частини першої статті 340 КАС України під час підготовки справи до розгляду суд вирішує письмово заявлені клопотання учасників справи.
Заступник Керівника Івано-Франківської обласної прокуратури подав клопотання про повідомлення прокуратури та представника Офісу Генерального прокурора про час, місце та результати розгляду справи. 
Вирішуючи це клопотання, суд касаційної інстанції виходить з такого.
Відповідно до статті 340 КАС України суддя-доповідач одноособово в порядку підготовки справи до касаційного розгляду вирішує питання про можливість попереднього розгляду справи або письмового провадження за наявними у справі матеріалами, а також вирішує питання стосовно призначення справу до розгляду у судовому засіданні чи у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Згідно з вимогами стаття 341 КАС України суд касаційної інстанції у касаційному порядку: переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги; на підставі встановлених фактичних обставин справи лише перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Крім того, суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним; вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу; надавати перевагу одних доказів над іншими; збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази; приймати та розглядати вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції; допускати зміну предмета або підстав позову.
Європейський суд з прав людини неодноразово висловлювався з приводу національних законодавчих обмежень публічних слухань із викликом сторін взагалі та у судах касаційної інстанції, зокрема, згідно із частиною першою статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (далі - Конвенція) однією з істотних гарантій справедливого судового розгляду є публічний судовий розгляд.
Зокрема, публічний характер провадження у судових органах, згаданих у частині першій статті 6 Конвенції, захищає учасників справи від здійснення правосуддя таємно, поза контролем громадськості та є також одним із засобів збереження довіри до судів вищих і нижчих ланок (рішення у справі "Axen v. Germany", заява № 8273/78, пункт 25). 
Проте у справі "Covalenco v. the Republic of Moldova" (заява 72164/14, пункти 19-22) Суд вказав, що право учасника справи на "публічне слухання" передбачає право на обов`язковість "усного слухання"; тільки у разі наявності виняткових обставин, які виправдовують відмову від такого слухання.
Також у справах "Goc v. Turkey" (заява № 36590/97, пункт 48) та "Ramos Nunes de Carvalho E Sа v. Portugal" [GC] (заява № 55391/13, пункт 187) Суд наголосив, що право на "публічне слухання" у розумінні пункту 1 статті 6 передбачає право на "усне слухання" за винятком наявності виняткових обставин, що можуть виправдати відмову від слухань:
a) справи, у яких немає питань достовірності чи спірності фактів, які потребують слухання, і суди можуть справедливо та розумно вирішити справу на підставі матеріалів справи (рішення у справах "Dцry v. Sweden", заява № 28394/95, пункт 37, "Saccoccia v. Austria", заява № 69917/01, пункт 73). 
Так, у випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. Заявник не надав переконливих доказів на користь того, що для забезпечення справедливого судового розгляду після обміну письмовими заявами необхідно було провести також усні слухання. Зрештою, у певних випадках влада має право брати до уваги міркування ефективності й економії. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи (рішення у справі "Varela Assalino contre le Portugal", заява № 64336/01, пункт 28);
(b) у справах, що порушують суто юридичні питання обмеженого обсягу, або пункти права, що не становлять особливої складності (рішення у справах "Simsek v. Turkey", заява № 5488/05 , пункти 29-31; "Varela Assalino v. Portugal", заява № 64336/01; "Speil v. Austria", заява №42057/98,                  пункт 2);
(c) коли справа стосується вузькоспеціалізованих питань, зокрема питань соціального забезпечення. 
У справі "Schuler-Zgraggen v. Switzerland" (заява № 14518/89, пункт 58) Суд встановив відсутність порушення частини першої статті 6 Конвенції під час судового провадження національним судом у справі зокрема тому що вона мала приватний характер (предмет спору стосувався соціального страхування), а також не стосувалася питання суспільного значення.
Натомість, Суд визнав необхідним проведення слухання у наступних випадках:
(a) там, де потрібно оцінити, чи правильно встановлені факти владою (рішення у справі "Malhous v. the Czech Republic" [GC], № 33071/96, пункт 60);
(b) у разі неможливості сформувати правову позицію у спірних правовідносинах без пояснень сторін щодо обставин, що мають значення для справи (рішення у справах "Goc v. Turkey", заява № 36590/97, пункт 51 та "Andersson v. Sweden", заява № 17202/04, пункт 57);
(c) коли суду необхідно отримати роз`яснення з певних питань, зокрема, шляхом проведення слухання (рішення у справах ("Fredin v. Sweden"(№ 2), заява № 18928/91, пункт 22 та "Lundevall            v. Sweden", заява № 38629/97, пункт 39).
Проте, щодо легітимності обмеження усного слухання у судах третьої (касаційної інстанції) зазначається, зокрема, у рішенні ЄСПЛ "Xhoxhaj v. Albania" (заява № 15227/19, пункт 339). Суд вказав, що право на публічне слухання за частиною першою статті 6 Конвенції передбачає право на усне слухання принаймні в одній інстанції. Відсутність слухання у другій чи третій інстанції може бути виправдана особливостями відповідного розгляду лише за умови, що слухання було проведено в першій інстанції. 
Однак, встановлення факту того, що усний розгляд не проводився у жодній з судових інстанцій є порушенням права на справедливий судовий розгляд (рішення у справі "Idzanovic v. Croatia" (заява №   67705/14, пункти 33, 37).
Аналогічні позиції підтримані та висловлені в ухвалах Великої Палати Верховного Суду від 16 червня 2020 року у справі № 233/3676/19, від 15 червня 2021 року у справі № 755/12623/19, від 13 липня 2021 року у справі № 757/7499/17-ц.
За приписами пункту 10 частини першої статті 4 КАС України письмове провадження - це розгляд і вирішення адміністративної справи або окремого процесуального питання в суді касаційної інстанції без повідомлення та (або) виклику учасників справи та проведення судового засідання на підставі матеріалів справи у випадках, встановлених цим Кодексом.
Як вбачається з ухвали про відкриття провадження у цій справі, сторонам була надана можливість повною мірою скористатися своїми процесуальними правами, зокрема скаржнику подати доповнення до касаційної скарги; іншим учасникам справи подати відзив на касаційну скаргу (у формі, встановленій частинами першою та другою статті 338 КАС України з висловленням позиції стосовно кожної з підстав касаційного оскарження, а саме, неправильного застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права); учасникам справи повідомити суд про обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, а також подати інші свої міркування та заперечення відповідно до частини четвертої статті 340 КАС України.
Суд наголошує, що бажання сторін у справі викласти під час публічних слухань свої аргументи, які висловлені ними в касаційній скарзі та відзиві на касаційну скаргу, не зумовлюють необхідність призначення до розгляду справи з викликом її учасників.
Аналогічний підхід висловлений Великою Палатою Верховного Суду в ухвалі від 17 лютого            2020 року у справа № 815/209/18.
З огляду на наведене, характер предмету спору, склад учасників справи, надану судами попередніх інстанцій можливість учасникам справи брати участь у відритому судовому розгляді справи по суті спору, Суд не вбачає підстав для задоволення клопотань учасників справи про його участь у судовому засіданні і визнає за можливе призначити цю справу до розгляду на підставі статті 340 КАС України в порядку письмового провадження за наявними в ній матеріалами без виклику учасників справи.
Керуючись статтями 248, 256, 340, 345, 355, 359 КАС України, 
УХВАЛИВ:
1.          Відмовити у задоволенні клопотання заступника Керівника Івано-Франківської обласної прокуратури про розгляд справи у касаційному порядку у судовому засіданні.
2.          Закінчити підготовчі дії та призначити розгляд адміністративної справи № 300/2415/23 у порядку письмового провадження за наявними матеріалами без повідомлення та виклику учасників справи колегією у складі трьох суддів з 6 травня 2024 року в приміщенні Касаційного адміністративного суду за адресою: м. Київ, вул. Князів Острозьких, 8, корпус 5.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Суддя                                                                                                                                 Я.О. Берназюк