ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 639/6313/23                Головуючий суддя І інстанції Марченко В. В.
Провадження № 22-ц/818/1118/24        Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: про стягнення аліментів

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2024 року                                                                                       м. Харків.
Харківський апеляційний суд у складі суддів судової колегії судової палати у цивільних справах :
головуючого                Яцини В.Б.,
суддів колегії                 Бурлака І.В., Мальованого Ю.М., 
розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – адвоката Поліщука Олега Анатолійовича на рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 19 грудня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про зміну аліментів,
в с т а н о в и в:
У жовтні 2023 року ОСОБА_2 звернулась до Жовтневого районного суду м. Харкова з позовом до ОСОБА_1 , в якому просила змінити розмір аліментів, що стягуються з відповідача на користь позивача на підставі рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 13.01.2022 року у справі № 639/6923/21 на утримання дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 : з 1 500,00 грн щомісячно на 1/4 частини з всіх видів заробітку (доходу), до досягнення дитиною повноліття, понесені нею судові витрати по сплаті судового збору покласти на відповідача.
Позовна заява мотивована тим, що позивач перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, який на підставі заочного рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 17.08.2023 року було розірвано. 13.01.2022 року рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова по справі № 639/6923/21 було стягнуто з відповідача на користь позивача на утримання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 1 500, 00 грн, починаючи з 13.10.2021 року до досягнення дитиною повноліття. 
Вказала, що на даний час матеріальний стан позивача погіршився у зв`язку із зростанням цін на продукти та одяг, підвищенням прожиткового рівня на дитину відповідного віку, позивачка постійно перебуває вдома та не може вийти на роботу, оскілки весь свій час вона приділяє догляду за дитиною та самостійно не може забезпечити належний рівень існування дитини. Відповідач будь-яку матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. Єдиним джерелом існування є соціальні виплати та аліменти в розмірі 1 500, 00 грн., яких наразі не вистачає, а відповідач на теперішній час працює офіційно та отримує значну заробітну плату, яку він постійно приховує від стягування. У зв`язку з чим позивач просила задовольнити її вимоги.
Рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 19 грудня 2023 року позов ОСОБА_2 задоволено.
Змінено аліменти, які стягуються з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на підставі рішень Жовтневого районного суду м. Харкова від 13.01.2022 року.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частки від усіх видів заробітків та доходів щомісячно, але не менш ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішення законної сили і до досягнення дитиною повноліття.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в сумі 1 073 грн. 60 коп.
Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції, представник ОСОБА_1 - адвоката Поліщук О.А. в апеляційній скарзі просить рішення скасувати та відмовити у задоволенні позову.
Вказав, що ОСОБА_1 має дуже скрутне матеріальне становище та на даний час не працевлаштований та постійного заробітку немає. Відповідач не перебуває на обліку як безробітний у центрі зайнятості, таким чином не отримує виплати по безробіттю. У відповідача на утриманні перебуває його непрацездатна мати, яка є інвалідом другої групи та розмір її пенсії є мінімальним.
Зазначив, що позивачем не надано до суду доказів та документів які свідчать про зміну матеріального становища позивача або відповідача, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них.

Частинами 1, 3 статті 369 ЦПК України передбачено, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою. Розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.
Частиною 1 статті 369 ЦПК України визначено, що апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Згідно пункту 1 частини 4 статті 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах, що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя.

Аналізуючи наведені норми права, судова колегія вважає за необхідне розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.
Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, з наступних підстав.
Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Вказаним вимогам оскаржене рішення відповідає.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Задовольняючи вимоги позову, суд першої інстанції свої висновки мотивував наступним.
Право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст.ст. 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням.
З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст.181,192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки).
Такий висновок також узгоджується із правовою позицією, висловленою Верховним Судом України у постанові від 5 лютого 2014 року у справі № 6-143цс-13.
Як з`ясовано судом, розмір аліментів, які стягуються з відповідача на утримання їхніх спільної з позивачем дитини визначено судом у твердій грошовій сумі у розмірі 1 500, 00 грн.
З урахуванням встановлених обставин суд взяв до уваги, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, а мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, зважаючи на обов`язок обох батьків утримувати дитину.
У частині першій статті 3 Конвенції «Про права дитини» визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини.
Відповідно до частин першої-другої статті 27 Конвенції держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Стягувачу аліментів надано виняткове право вибору та ініціювання подальшої зміни в судовому порядку способу стягнення аліментів (в частці від доходу платника або в твердій грошовій сумі). При цьому, закон не встановлює обов`язку доведення мотивів, на підставі яких позивач бажає скористатися такою можливістю, а тому платник аліментів позбавлений можливості впливати на обрання способу стягнення аліментів, однак може звернутися до суду з позовом про зменшення їх розміру.
Враховуючи наявність норми про можливість зміни способу стягнення аліментів та позиції стягувача аліментів, суд дійшов висновку, що заявлені позивачем вимоги є обґрунтованими та такими, що відповідають інтересам дитини, її рівню життя, необхідного для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини, не погіршать її матеріального становища і визначення вказаного позивачем способу та розміру стягнення аліментів призведе до дотримання прав дитини на утримання від батька відповідно до положень Закону.
Суд апеляційної інстанції погоджується з такими висновками суду.
Частина 3 статті 181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.
Частиною 1 статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом.
Згідно з пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.
Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.
У постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. СК України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження. Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Отже, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки стаття 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», стаття 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», стаття 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»).
Отже, за змістом вказаної норми ст. 192 СК України та наведеної правової позиції, з урахуванням рівності прав та обов`язків батьків щодо утримання дитини, у разі погіршення матеріального становища одного з батьків, може бути підставою для його вимоги про збільшення розміру аліментів, який має сплачувати відповідач.
Судом відповідно до наявних у справі доказів було встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано 17.08.2023 року. Від шлюбу у сторін народилася дитина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 виданого 12.08.2021 року Індустріально-Немишлянським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), актовий запис № 1476.
13.01.2022 року рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання їх спільної малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1 500, 00 грн., починаючи з 13.10.2021 року і до досягнення дитиною повноліття.
Відповідно до витягів з реєстру територіальної громади № 2023/009223763 від 10.11.2023 року та 2023/009223120 від 10.11.2023 року вбачається, що ОСОБА_1 реєстрований разом з ОСОБА_4 за адресою:  АДРЕСА_1 .
Згідно пенсійного посвідчення № НОМЕР_2 , серія НОМЕР_3 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 є пенсіонером та отримує пенсію по інвалідності 2 групи загальне захворювання.
Відповідно до частин 1-2 статті 27 Конвенції ООН «Про права дитини» держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Стаття 18 Конвенції ООН «Про права дитини» декларує, що Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
Згідно ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.
Відповідно до наданих позивачкою до суду першої інстанції довідок та копій витягів з історії хвороби вбачається, що малолітня ОСОБА_6 перебуває на медичному обліку у кардіолога та невропатолога.
Відповідно до частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до частини 1 статті 80 ЦПК України достатніми є доказами, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про   наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Відповідач у своєму відзиві на позов заперечував проти його задоволення та покликався на те, що відповідач має дуже скрутне матеріальні становище, на його утриманні знаходиться непрацездатна матір, яка є особою є інвалідністю ІІ групи, має нерегулярні заробітки, матеріальних активів не має, змушений сплачувати комунальні платежі, а тому не може сплачувати аліменти на дитину у частки від свого доходу. Зміна мінімального розміру аліментів, які підлягають стягненню з платника аліментів на одну дитину, не є підставою для зміни розміру аліментів (постанова ОП КЦС ВС від 20 червня 2019 року у справі № 632/580/17).
Позивачка з цим не погодилась, та надала медичні документи щодо стану здоров`я дитини, квитанції на оплату послуг, з яких вбачається, що розмір присуджених зазначеним заочним рішенням суду від 13 січня 2022 року у справі № 639/6923/21 до сплати відповідачем аліментів у сумі 1500 гривень не покривають усіх необхідних для утримання їх спільної дитини для найкращого задоволення її інтересів, як це передбачено вказаними нормами Конвенції «Про права дитини» (а.с. 54-58). 
Згідно ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Відповідач всупереч свого процесуального обов`язку не надав доказів на спростування доводів позивачки про те, що він приховує свої дійсні доходи, які є постійними та значними. Оскільки доступ до доказів щодо дійсного розміру доходів відповідача та його майнового стану є лише у нього, але він за наявності для цього процесуальної можливості та представництва своїх інтересів в суді адвокатом - таких доказів до судів першої та апеляційної інстанції не надав, - тому суд апеляційної інстанції відповідно до загальних принципів цивільного законодавства, справедливість, добросовісність та розумність, п.6 ч. 1 ст. 3 ЦК України, з урахуванням встановлених обставин справи, наявних у справі доказів, у їх сукупності, та процесуальної поведінки сторін, - вважає на підставі більшої вірогідності доведеними доводи позову про можливість відповідача сплачувати аліменти на утримання їх дитини у розмірі частки від доходу відповідача.

З урахуванням встановлених обставин суд апеляційної інстанції приймає до уваги, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, а мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, зважаючи на обов`язок обох батьків утримувати дитину.
У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини.
При цьому, ОСОБА_1 не позбавлений права в подальшому звернутися до суду з позовом про зменшення розміру стягуваних з нього аліментів на утримання дитини за наявності для того відповідних підстав.
Вирішуючи спір, який виник між сторонами справи, суд першої інстанції правильно визначився з  характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив обставини справи та наявні у справі докази, надав їм належну оцінку, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.
Докази та обставини, на які посилається в апеляційній скарзі ОСОБА_1 , були предметом дослідження судом першої інстанції і при їх дослідженні та встановленні судом обставин справи були дотримані норми матеріального і процесуального права. Покликання на вказану постанову ОП КЦС ВС від 20 червня 2019 року у справі № 632/580/17 не є релевантним до обставин цієї справи.

       Оскільки оскаржене рішення суду відповідає нормам матеріального і процесуального права, а висновки суду доводами скарги не спростовуються, то відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.
Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 382, 384, 389 ЦПК України, суд апеляційної інстанції
постановив :
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – адвоката Поліщука Олега Анатолійовича – залишити без задоволення.
Рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 19 грудня 2023 року – залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня прийняття, і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.
Повний текст судового рішення складений 21 травня 2024 року.

Головуючий                                                                                       В.Б. Яцина.

Судді колегії                                                                                            І.В.Бурлака.

                                                                                                                                                                                                                       Ю.М.Мальований.