ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
07 травня 2024 року
м. Київ
 
справа № 206/222/21
провадження № 51 - 5605 км 23
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати 
Касаційного кримінального суду (далі - Суд) у складі:
 
головуючого судді                                              ОСОБА_1 ,
суддів                                                          ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання           ОСОБА_4 ,
прокурора                                             ОСОБА_5 ,
виправданого                                           ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції),
 
розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за касаційною скаргою прокурора на ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 21 червня 2023 року стосовно 
                                                           ОСОБА_6 ,
                                                           ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
уродженця та мешканця  
АДРЕСА_1 ), 
 
виправданого у пред`явленому обвинуваченні за ч. 3 ст. 185 КК України                  (далі - КК).
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
Самарський районний суд м. Дніпропетровська вироком від 29 квітня 2021 року, залишеним без змін ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 21 червня 2023 року, визнав ОСОБА_6 невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 3 ст. 185 КК та виправдав на підставі п. 2 ч. 1 ст. 373 КПК України (далі - КПК) за недоведеністю вчинення ним кримінального правопорушення.
Органом досудового розслідування ОСОБА_6 обвинувачувався у тому, що він 24 листопада 2020 року приблизно о 07:43 проник на територію домоволодіння за адресою: АДРЕСА_2 , та з приміщення нежилого будинку таємно, повторно, викрав драбину «KrauseSafety 5», дві упаковки саморізів по гіпсокартону, спричинивши потерпілому ОСОБА_7 матеріальних збитків на загальну суму 1 440 грн.
Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала
За змістом касаційної скарги прокурор, не погоджуючись із рішенням суду апеляційної інстанції через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, просить його скасувати і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції. 
Свої вимоги прокурор мотивує тим, що суд апеляційної інстанції:
- безпідставно погодився з висновком суду першої інстанції про визнання недопустимими доказами протоколу огляду місця події (недобудованого об`єкта нерухомості) через те, що дозвіл на огляд дав потерпілий ОСОБА_7 , а не власник земельної ділянки;
- не врахував того, що потерпілий мав право надати слідчому докази - записи з камер відеоспостереження та копії чеків;
- залишив поза увагою те, що кожен з електронних примірників електронного доказу вважається його оригіналом;
- зробив помилковий висновок про недопустимість висновку товарознавчої експертизи;
- не зважив на показання потерпілого щодо обставин придбання драбини;
- провів апеляційний розгляд без потерпілого, який не був повідомлений належним чином;
- необґрунтовано відмовив у повторному дослідженні доказів;
- формально переглянув вирок та постановив ухвалу, яка не відповідає вимогам КПК.
Позиції учасників судового провадження
Прокурор підтримав касаційну скаргу та просив її задовольнити.
Виправданий ОСОБА_6 заперечив проти задоволення касаційної скарги прокурора, просив залишити судові рішення без зміни.
Мотиви Суду
Положеннями ст. 433 КПК визначено, що суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу; переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.
Відповідно до ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є, зокрема, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.
Статтею 412 КПК передбачено, що істотними є такі порушення вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.
Зі змісту ст. 370 КПК, якою визначено вимоги щодо законності, обґрунтованості та вмотивованості судового рішення, вбачається, що законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом; обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджено доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу; вмотивованим є рішення, в якому наведено належні й достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Виходячи із завдань та загальних засад кримінального провадження, визначених у статтях 2, 7 КПК, функція апеляційного суду полягає в об`єктивному, неупередженому перегляді вироків та ухвал суду першої інстанції, справедливому вирішенні поданих апеляційних скарг із додержанням усіх вимог чинного законодавства.
Згідно з приписами ст. 418, ч. 2 ст. 419 КПК судові рішення суду апеляційної інстанції ухвалюються в порядку, передбаченому статтями 368-380 цього Кодексу. Ухвала суду апеляційної інстанції, окрім іншого, має містити короткий зміст доводів особи, яка подала апеляційну скаргу, а при залишенні апеляційної скарги без задоволення - підстави, з яких апеляційну скаргу визнано необґрунтованою, а також викладаються докази, що спростовують її доводи.
Тобто закон вимагає від суду проаналізувати всі доводи, викладені в апеляційній скарзі, та надати на них мотивовані відповіді. Недотримання цих положень у випадку, якщо вони перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, яке згідно зі ст. 438 КПК тягне за собою скасування судового рішення.
Колегія суддів касаційного суду вважає, що доводи касаційної скарги прокурора заслуговують на увагу з огляду на таке.
Вироком від 29 квітня 2021 року Самарський районний суд м. Дніпропетровська виправдав ОСОБА_6 за ч. 3 ст. 185 КК у зв`язку із недоведеністю вчинення ним інкримінованого кримінального правопорушення.
Не погоджуючись із цим вироком, прокурор подав апеляційну скаргу та, покликаючись на невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження, неповноту судового розгляду, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просив його скасувати й ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_6 винуватим за ч. 3 ст. 185 КК та призначити йому відповідне покарання. 
Свої вимоги прокурор обґрунтовував, зокрема, тим, що органом досудового розслідування винуватість ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому злочину повністю доведено зібраними в ході досудового розслідування доказами, однак суд першої інстанції не надав їм належної оцінки та дійшов хибного висновку про недоведеність вчинення обвинуваченим інкримінованого кримінального правопорушення. 
За наслідками апеляційного провадження суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції, визнав доводи прокурора необґрунтованими та зазначив про те, що обставини, які були підставою для обвинувачення ОСОБА_6 за ч. 3 ст. 185 КК та на які посилався прокурор, були предметом дослідження суду першої інстанції. 
Втім колегія суддів уважає, що суд апеляційної інстанції не перевірив належним чином викладених в апеляційній скарзі прокурора доводів, не проаналізував їх та послався на ті ж самі докази, які оспорювались, не надавши їм власної оцінки.
Зокрема, суд апеляційної інстанції погодився з висновком суду першої інстанції про недопустимість протоколу огляду місця події на підставі того, що дозвіл на такий огляд надав потерпілий ОСОБА_7 , який не був власником об`єкту нерухомості.
Проте колегія суддів уважає, що це рішення ґрунтується на неповно досліджених матеріалах.
Так, огляд місця події - це слідча дія, яка має на меті безпосереднє сприйняття, дослідження обстановки на місці події, виявлення, фіксацію та вилучення різних речових доказів, з`ясування характеру події, що відбулася, встановлення особи злочинця та мотивів скоєння злочину.
Огляд місця події є однією з перших та невідкладних слідчо-оперативних дій, а також джерелом отримання доказів.
За змістом статей 214, 223, 237 КПК огляд є слідчою дією, спрямованою на отримання (збирання) доказів або перевірку вже отриманих доказів у конкретному кримінальному провадженні, яка проводиться в межах досудового розслідування кримінального провадження.
У невідкладних випадках до внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань може бути проведений огляд місця події (відомості вносяться невідкладно після завершення огляду).
Підставою для проведення огляду місця події слугує інформація про вчинення кримінального правопорушення, зафіксована у певній процесуальній формі.
Відповідно до ч. 2 ст. 237 КПК огляд житла чи іншого володіння особи здійснюється згідно з правилами цього Кодексу, передбаченими для обшуку житла чи іншого володіння особи.
За наявності згоди особи, яка володіє приміщенням, закон не вимагає звернення до слідчого судді за відповідним дозволом (ч. 1 ст. 233 КПК).
Більш того, як уже неодноразово зазначав суд касаційної інстанції, положення ст. 223 КПК не мають на меті вирішення питань власності.
Вони захищають особу від необґрунтованого втручання у сферу її приватності, на яке вона вправі розраховувати у своєму житлі або іншому володінні.
Термін «особа, яка володіє» в ч. 1 ст. 233 КПК охоплює більш широке коло осіб, ніж титульний власник або особа, володіння якої ґрунтується на певних договірних чи інших законних підставах (постанови ККС ВС від 08 грудня 2020 року у справі № 278/1306/17, від 01 листопада 2022 року у справі № 344/2995/15-к).
Суд апеляційної інстанції не проаналізував наявні в матеріалах кримінального провадження документи - заяви ОСОБА_7 - директора ТОВ «Прайд Буд Груп» - про злочин та про дозвіл на огляд домоволодіння, довіреність на ім`я ОСОБА_7 , видану 06 березня 2022 року власником земельної ділянки ОСОБА_8 та залишив поза увагою ту обставину, що ОСОБА_8 довірила ОСОБА_7 , зокрема, представляти її інтереси та вести справи як власника земельної ділянки в правоохоронних органах.
Більш того, ОСОБА_8 жодних заяв з приводу проведення на території її землеволодіння вказаної слідчої дії не робила та про порушення її прав власності не заявляла.
Також суд апеляційної інстанції підтримав висновки суду першої інстанції про неналежність та недопустимість інших поданих стороною обвинувачення доказів - платіжних документів, висновку судової товарознавчої експертизи, відеозаписів з камери відеоспостереження - через порушення порядку їх отримання.
Водночас суд апеляційної інстанції жодним чином не перевірив та не спростував доводів прокурора про неправильне тлумачення судом першої інстанції положень Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень про те, що відеозапис з камер відеоспостереження, наданий потерпілим у відповідності ст. 93 КПК, є оригіналом електронного доказу, про неврахування показань самого ОСОБА_6 , який визнав свою причетність до крадіжки.
Що стосується доводів касаційної скарги прокурора про порушення судом апеляційної інстанції вимог ст. 404 КПК, то колегія суддів зазначає таке.
Згідно з ч. 3 ст. 404 КПК за клопотанням учасників судового провадження суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями, та може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.
За приписами ст. 23 КПК суд досліджує докази безпосередньо, що є важливою гарантією права на справедливий суд. Положення цієї норми слід розглядати як такі, що автоматично висувають вимогу про нове дослідження доказів у суді апеляційної інстанції кожного разу, коли йдеться про скасування виправдувального вироку.
Принцип безпосередності дослідження доказів на стадії апеляційного розгляду хоча і не є абсолютним, як у суді першої інстанції, але в ситуації, коли перед апеляційним судом ставиться питання про скасування виправдувального вироку і постановлення обвинувального вироку, цей принцип висуває більш суворі вимоги, ніж у разі скасування чи зміни обвинувального вироку, оскільки в такому випадку висновок про винуватість чи невинуватість особи робить безпосередньо апеляційний суд, який у зв`язку із цим має забезпечити всі гарантії права на справедливий судовий розгляд.
Як убачається з матеріалів кримінального провадження, прокурор в апеляційній скарзі, не погоджуючись із висновком суду першої інстанції стосовно ОСОБА_6 через його виправдання за ч. 3 ст. 185 КК, просив повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, та докази на їх підтвердження, проте йому будо відмовлено. 
За обставин того, що прокурор в апеляційній скарзі на виправдувальний вирок зазначав про невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження та неповноту судового розгляду, просив ухвалити обвинувальний вирок, з метою належного забезпечення в кримінальному провадженні реалізації права сторони обвинувачення на апеляційне оскарження необґрунтованого судового рішення, відповідно до положень ч. 6 ст. 22 КПК суд апеляційної інстанції мав створити необхідні для цього умови, в тому числі й шляхом повторного дослідження доказів.
Проте, суд апеляційної інстанції не виконав указаних вимог процесуального закону, необґрунтовано відмовив у задоволенні клопотання прокурора про повторне дослідження доказів, не надав власної оцінки зібраним у кримінальному провадженні стосовно ОСОБА_6 доказам і дійшов передчасного висновку щодо законності та обґрунтованості вироку суду першої інстанції.
Відповідно до ч. 4 ст. 405 КПК неприбуття сторін або інших учасників кримінального провадження не перешкоджає проведенню розгляду, якщо такі особи були належним чином повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду та не повідомили про поважні причини свого неприбуття. 
Суд апеляційної інстанції всупереч указаній нормі закону не перевірив, чи був належним чином повідомлений про апеляційний розгляд потерпілий, та з урахуванням позиції прокурора щодо необхідності допиту потерпілого, не з`ясував причини його неявки.
З огляду на викладене колегія суддів касаційного суду вважає, що суд апеляційної інстанції, маючи процесуальні можливості, не перевірив належним чином доводів апеляційної скарги прокурора, не зробив всебічного та повного аналізу обставин кримінального провадження, не дав відповідної оцінки за критеріями ст. 94 КПК як кожному доказу, так і сукупності доказів з точки зору їх достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного рішення.
За цих обставин ухвала суду апеляційної інстанції не відповідає вимогам ст. 419 КПК, а допущені цим судом порушення вимог кримінального процесуального закону у силу положень ч. 1 ст. 412 цього Кодексу є істотними, оскільки перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.
Тому касаційна скарга прокурора підлягає задоволенню, а ухвала апеляційного суду стосовно ОСОБА_6 - скасуванню на підставі п. 1 ч. 1 ст. 438 КПК з призначенням нового розгляду в суді апеляційної інстанції, під час якого необхідно врахувати вищенаведене, ретельно перевірити наведені в апеляційній скарзі доводи й ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, належним чином умотивувавши свої висновки. 
Керуючись статтями 441, 442 КПК, Суд
постановив:
Касаційну скаргу прокурора задовольнити.
Ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 21 червня 2023 року стосовно ОСОБА_6 скасувати та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
Постанова набирає чинності з моменту оголошення, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1                             ОСОБА_2                                    ОСОБА_3