ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

12 червня 2024 року 	м. Дніпро	справа № 160/9493/23	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
судді-доповідача:  Шальєвої В.А.
суддів:                           Чередниченка В.Є., Іванова С.М.,     
розглянувши в порядку письмового провадження в залі судового засідання Третього апеляційного адміністративного суду у м. Дніпрі апеляційну скаргу Львівської митниці на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28 лютого 2024 року (суддя Рянська В.В., повне судове рішення складено 28 лютого 2024 року) в справі №160/9493/23 за позовом Приватного підприємства «Харків-Полімер» до Львівської митниці про визнання протиправним та скасування рішення, 

ВСТАНОВИВ:

Приватне підприємство «Харків-Полімер» звернулось до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Львівської митниці про визнання протиправним та скасування рішення про коригування митної вартості товарів №UA209000/2022/000123/1 від 04 листопада 2022 року.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28 лютого 2024 року позов задоволено, визнано протиправним та скасоване рішення Львівської митниці про коригування митної вартості товарів № UA209000/2022/000123/1 від 04 листопада 2022 року; стягнуто з Львівської митниці за рахунок бюджетних асигнувань на користь Приватного підприємства «Харків-Полімер» судові витрати зі сплати судового збору в сумі 2684,00 грн та витрати на правничу допомогу в сумі 2000,00 грн.
В апеляційній скарзі відповідач просить скасувати рішення, ухваливши нове рішення про відмову у задоволенні позову, з підстав неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального права, неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи.
Апеляційна скарга містить виклад обставин прийняття рішень про коригування митної вартості та карток відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення, які є предметом позову, та фактично повторює зміст відзиву на позовну заяву.
Доводи апелянта зводяться до неврахування судом першої інстанції, що подані декларантом для митного оформлення документи мали розбіжності, не містили всіх відомостей, що підтверджують числові значення митної вартості, тому у відповідача виник обґрунтований сумнів у правильності визначення митної вартості декларантом, який став підставою для витребування додаткових документів та для відмови у митному оформленні товарів за заявленою декларантом митною вартістю, адже декларантом не надано усіх додатково витребуваних документів.
Крім того, вважає, що заявлена до відшкодування вартість наданої позивачу правничої допомоги є завищеною та є неспівмірною зі складністю справи.
Справа судом розглянута без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами на підставі п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України у зв`язку з подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, яке ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд доходить до висновку, що апеляційна скарга не може бути задоволена з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що 10 вересня 2021 року між ПП «Харків-Полімер» (покупцем) і ТОВ «Ніка» (Республіка Грузія) (продавцем) укладено контракт №21/09, відповідно до п. 1.1 якого продавець зобов`язується в порядку та строки, встановлені в даному контракті, передати у власність покупцю поліетилен, поліпропілен, ПВХ (товар) у відповідній кількості, відповідної якості та за ціною, вказаною у додатках до даного контракту, які є його невід`ємною частиною, а покупець зобов`язується прийняти товар та оплатити його на умовах, визначених у даному контракті.
Згідно з п. 1.2 контракту умови поставки та оплати товару зазначаються в додатках до цього контракту.
Пунктом 1.4 контракту визначено, що ціни на товар визначаються відповідно до умов поставки, які вказані в додатках до контракту, згідно з Інкотермс 2010, враховуючи вартість тари, пакування та маркування.
Специфікацією поставки № 9 від 18 жовтня 2022 року до контракту № 21/09 від 10 вересня 2021 року сторони узгодили поставку поліетилену високої густини в гранулах марки BL 6200 вагою 110 тон за ціною 1240,00 дол. США за 1 тонну, на загальну суму 136400,00 дол. США, умови поставки: FCA Рига, Латвія; умови оплати товару: 100% передоплата протягом 2 робочих днів від дати виставлення рахунку продавцем; строк відвантаження жовтень-листопад 2022 року.
З метою митного оформлення ввезеного товару декларантом позивача ТОВ «Айлок» подано до Львівської митниці митну декларацію № 22UA209190043399U3 від 03 листопада 2022 року, відповідно до якої для митного оформлення заявлено товар: «Полімери етилену в первинних формах поліетилен марки HDPE grade BL6200, густина 0,96 г/см3), в гранулах розміром 2-3 мм, колір прозорий (без додавання барвників та пігментів), показник текучості розплаву (ПТР) 0,38 грам/10 хв при навантаженні 2,16 кг/с. Кількість - 22000 кг. Митну вартість товару визначено із застосуванням основного методу - за ціною договору.
Для підтвердження митної вартості товару декларантом надано митниці такі документи: рахунок-проформу № 131/10 від 18 жовтня 2022 року; рахунок-фактуру №131/10-3 від 28 жовтня 2022 року; автотранспортну накладну № LV-3774529 від 31 жовтня 2022 року; декларацію про походження товару № 131/10-3 від 28 жовтня 2022 року; банківський платіжний документ, що стосується товару б/н від 18 жовтня 2022 року; рахунок-фактуру про надання транспортно-експедиційних послуг № 56/10 від 31 жовтня 2022 року; документ, що підтверджує вартість перевезення товару (рахунок на оплату) №56/10 від 31 жовтня 2022 року; зовнішньоекономічний договір (контракт) № 21/09 від 10 вересня 2021 року; додаткову угоду № 1 від 18 жовтня 2022 року до контракту № 21/09 від 10 вересня 2021 року; специфікацію поставки № 9 від 18 жовтня 2022 року; договір про надання послуг митного брокера № 1811/1 від 18 листопада 2019 року; договір транспортно-експедиційного обслуговування перевезення вантажів автомобільним транспортом № 3 від 02 липня 2018 року; сертифікат аналізу № 1937/21 від 03 грудня 2021 року.
Львівська митниця направила повідомлення декларанту, у якому, зокрема, зазначено про необхідність надати додаткові документи: зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; якщо рахунок сплачено, банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); виписку з бухгалтерської документації; каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями.
Як зазначено відповідачем в оскаржуваному рішенні та письмових поясненнях, у додатково наданих декларантом документах не усунуто та не роз`яснено виявлені розбіжності.
04 листопада 2022 року Львівською митницею прийнято рішення про коригування митної вартості товарів № UA209000/2022/000123/1, відповідно до якого митну вартість товару, визначену декларантом, скориговано до 1,3917 дол. США за кг, загальна сума  30617,40 дол. США, кількість 22000 кг. У графі 33 рішення «Обставини прийняття рішення та джерела інформації, що використовувалися митним органом для визначення митної вартості» наведено обставини прийняття рішення та джерела інформації, що використовувалися митним органом для визначення митної вартості, які відповідають зазначеним у письмових поясненнях відповідача.
У зв`язку із прийнятим рішенням про коригування митної вартості Львівською митницею сформовано картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформлені випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA209190/2022/000212 та зазначено, що позивачу необхідно подати нову митну декларацію з митною вартістю товару відповідно до рішення про коригування митної вартості товару № UA209000/2022/000123/1 від 04 листопада 2022 року.
Товар випущено у вільний обіг за МД № 22UA20919004399U5 від 04 листопада 2022 року. Сума донарахованих митних платежів становить 14908,81 грн.
До позовної заяви додано копію листа ПП «ХАРКІВ-ПОЛІМЕР» № 16/01 від 16 січня 2023 року, адресованого Львівській митниці, про направлення додаткових документів у копіях: специфікації № 8 від 17 жовтня 2022 року, проформи-інвойсу № 130/10 від 17 жовтня 2022 року, договору перевезення № 980 від 25 жовтня 2022 року, заявки на перевезення №56/10 від 25 жовтня 2022 року, рахунку-фактури № 56/10 від 31 жовтня 2022 року з виправленнями, swift б/н від 19 жовтня 2022 року, платіжного доручення № 2099 від 07 листопада 2022 року.
На підтвердження направлення вказаного листа позивачем до позовної заяви додано копію накладної (експедиторської розписки) PONY EXPRESS від 16 січня 2023 року № 30-1739-8591.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з не доведення відповідачем належними та допустимими доказами наявності у поданих позивачем документах розбіжностей, ознак підробки або відсутності всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена за ці товари, та відповідно, не спростування правильності визначення позивачем митної вартості товару за ціною договору, а також об`єктивної можливості застосування основного методу визначення митної вартості.  
Суд визнає приведені висновки обґрунтованими, з огляду на наступне.
Судом встановлено, що ПП «Харків-Полімер» укладено зовнішньоекономічний контракт № 21/09 від 10 вересня 2021 року з ТОВ «Ніка» (Республіка Грузія).
Декларантом ПП «Харків-Полімер» ТОВ «Айлок» 03 листопада 2022 року подано до Львівської митниці митну декларацію (далі - МД) №22UA209190043399U3, в якій до митного оформлення заявлено, зокрема, товар: «Полімери етилену в первинних формах  поліетилен марки HDPE grade BL6200, густина 0,96 г/см3), в гранулах розміром 2-3 мм, колір прозорий (без додавання барвників та пігментів), показник текучості розплаву (ПТР) 0,38 грам/10 хв при навантаженні 2,16 кг/ с. Кількість - 22000 кг. 
На підтвердження заявленої митної вартості декларантом до МД подані наступні документи: рахунок-проформу № 131/10 від 18 жовтня 2022 року; рахунок-фактуру №131/10-3 від 28 жовтня 2022 року; автотранспортну накладну № LV-3774529 від 31 жовтня 2022 року; декларацію про походження товару № 131/10-3 від 28 жовтня 2022 року; банківський платіжний документ, що стосується товару б/н від 18 жовтня 2022 року; рахунок-фактуру про надання транспортно-експедиційних послуг № 56/10 від 31 жовтня 2022 року; документ, що підтверджує вартість перевезення товару (рахунок на оплату) №56/10 від 31 жовтня 2022 року; зовнішньоекономічний договір (контракт) № 21/09 від 10 вересня 2021 року; додаткову угоду № 1 від 18 жовтня 2022 року до контракту № 21/09 від 10 вересня 2021 року; специфікацію поставки № 9 від 18 жовтня 2022 року; договір про надання послуг митного брокера № 1811/1 від 18 листопада 2019 року; договір транспортно-експедиційного обслуговування перевезення вантажів автомобільним транспортом № 3 від 02 липня 2018 року; сертифікат аналізу № 1937/21 від 03 грудня 2021 року.
Митна вартість товару декларантом визначена на основним методом визначення митної вартості – за ціною договору (контракту) відповідно до статті 58 Митного кодексу України.
Митним органом надіслано позивачеві повідомлення, в якому запропоновано подати додаткові документи щодо підтвердження митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України.
Львівською митницею 04 листопада 2022 року прийнято рішення про коригування митної вартості товарів №UA205030/2023/000060/2, яким митну вартість товару визначено за другорядним методом визначення митної вартості (резервним методом) на рівні 1,3917 дол. США за кг, загальна сума 30617,40 дол. США, кількість 22000 кг. При цьому застосовано джерело інформації – МД №UA110130/2022/000175/1 від 01 листопада 2022 року.
Також відповідачем видана позивачу картка відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи попуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA209190/2022/000212.
Спірним є питання наявності правових підстав для коригування заявленої позивачем митної вартості за основним методом визначення митної вартості та застосування митним органом другорядного методу.
Вирішуючи спірні правовідносини, суд виходить з наступного.
Відповідно до частини першої статті 49 Митного кодексу України (далі – МК України) митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. 
Як встановлено статтею 52 МК України, заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою.
Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані:
1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з органом доходів і зборів;
2) подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню;
3) нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням органу доходів і зборів додаткової інформації.
          Декларація митної вартості подається у разі:
1) якщо до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, додаються витрати, зазначені у частині десятій статті 58 цього Кодексу, і якщо вони не включалися до ціни;
2) якщо з ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, виділено витрати, зазначені у частині одинадцятій статті 58 цього Кодексу;
3) якщо покупець та продавець пов`язані між собою.
Згідно з частинами восьмою – дев`ятою цієї статті у декларації митної вартості наводяться відомості про метод визначення митної вартості товарів, числове значення митної вартості товарів та її складових, умови зовнішньоекономічного договору, що мають відношення до визначення митної вартості товарів, та надані документи, що підтверджують зазначене.
Відомості, зазначені у частині восьмій цієї статті, є відомостями, необхідними для митних цілей.
Статтею 53 МК України передбачено, що у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає митному органу  документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.
Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є:
1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості;
2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності;
3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу);
4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару;
5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару;
6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів;
7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню;
8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.
У разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи:
1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається;
2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом);
3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту);
4) виписку з бухгалтерської документації;
5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів;
6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару;
7) копію митної декларації країни відправлення;
8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.
У разі якщо митний орган має обґрунтовані підстави вважати, що існуючий взаємозв`язок між продавцем і покупцем вплинув на заявлену декларантом митну вартість, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу, крім документів, зазначених у частинах другій та третій цієї статті, подає (за наявності) такі документи:
1) виписку з бухгалтерських та банківських документів покупця, що стосуються відчуження оцінюваних товарів, ідентичних та/або подібних (аналогічних) товарів на території України;
2) довідкову інформацію щодо вартості у країні-експортері товарів, що є ідентичними та/або подібними (аналогічними) оцінюваним товарам;
3) розрахунок ціни (калькуляцію).
Забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.
Декларант або уповноважена ним особа за власним бажанням може подати додаткові наявні у них документи для підтвердження заявленої ними митної вартості товару.
Відповідно до статті 54 МК України контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.
Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом  шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу.
За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів митний орган визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.
Митний орган під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів зобов`язаний:
1) здійснювати контроль заявленої декларантом або уповноваженою ним особою митної вартості товарів шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості, наявності в поданих зазначеними особами документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари;
2) надавати декларанту або уповноваженій ним особі письмову інформацію про причини, за яких заявлена ними митна вартість не може бути визнана;
3) надавати декларанту або уповноваженій ним особі письмову інформацію щодо порядку і методу визначення митної вартості, застосованих у разі коригування митної вартості, а також щодо підстав здійснення такого коригування;
4) випускати у вільний обіг товари, що декларуються:
у разі визнання митним органом заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю;
у разі згоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу  про коригування митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю, визначеною митним органом;
у разі незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товарів та надання гарантій відповідно до розділу Х цього Кодексу в розмірі, визначеному  органом доходів і зборів відповідно до частини сьомої статті 55 цього Кодексу.
Митний орган з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право:
1) упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості;
2) у випадках, встановлених цим Кодексом, письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості;
3) у випадках, встановлених цим Кодексом, здійснювати коригування заявленої митної вартості товарів;
4) проводити в порядку, визначеному статтями 345-354 цього Кодексу, перевірки правильності визначення митної вартості товарів після їх випуску.
Згідно з частиною шостою цієї статті митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі:
1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості;
2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари;
3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу;
4) надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.
Як зазначено вище, підставою для коригування митної вартості товару є встановлення в ході здійснення митного контролю наявності розбіжностей в поданих для митного оформлення документах, які, на думку відповідача, унеможливлюють перевірку числового значення митної вартості імпортованого товару. 
Судом встановлено, що декларантом для підтвердження обґрунтованості заявленої у декларації митної вартості товару подані документи, передбачені частиною другою статті 53 МК України.
При перевірці правильності визначення митної вартості товару митницею встановлено, що документи, які надані для митного оформлення товару, не містять всіх даних відповідно до обраного декларантом методу визначення митної вартості та містять розбіжності.
Виходячи з рішення про коригування митної вартості та доводів, викладених в апеляційній скарзі, подані декларантом документи містять розбіжності, що впливають на правильність визначення митної вартості, а саме:
1) наданий до митного контролю платіжний документ від 18 жовтня 2022 року № б/н у гр. 70 містить посилання на контракт № 21/09 від 10 вересня 2021 року та специфікацію № 7 від 17 жовтня 2022 року до контракту. Специфікацію № 7 від 17 жовтня 2022 року до контракту до митного оформлення не надано. Згідно з наданою до митного контролю специфікацією № 9 від 18 жовтня 2022 року оплата товару має бути здійснена протягом двох робочих днів з моменту та на підставі виставлення відповідного рахунку. При цьому наданий до митного контролю рахунок № 131/10-3 виставлено 28 жовтня 2022 року. Надані платіжні доручення в іноземній валюті не містять даних, необхідних для ідентифікації ввезеного товару. Зазначені розбіжності не дають можливості однозначно ідентифікувати документальне підтвердження здійсненої оплати за оцінювану партію товару саме на рівні 27280,00 дол. США;
2) згідно з п. 4.4 договору всі банківські комісії сплачує покупець. Також, у вказаному платіжному документі в гр. 71А зазначені умови OUR, що означає, що обов`язок щодо сплати комісійних платежів покладається на покупця. Проте серед наданих до митного контролю документів відсутні дані щодо вартості таких комісійних надбавок;
3) специфікація № 9 від 18 жовтня 2022 року у п. 1.3 містить умови, за яких вступають у силу штрафні платежі за невиконання умов договору. Згідно з умовами специфікації продавець надсилає покупцю повідомлення про готовність товару до відвантаження зі складу і покупець має визначений строк на здійснення такої операції. Починаючи з шостого дня нараховуються штрафні платежі за збереження товару. До митного контролю не надано документи щодо строків відвантаження товару зі складу, отже до складових митної вартості можуть бути не включені відповідні платежі;
4) у CMR № LV-3774529 від 31 жовтня 2022 року перевізником зазначено ТОВ «КиївСпецТранс», проте договір з таким постачальником послуг не надано;
5) декларантом не підтверджено документально розрахунок вартості переміщення товарів із м. Рига (LT) до митного кордону України. За вказаним маршрутом декларантом не надано рахунки на оплату, платіжні документи, заявку, договір на перевезення та інше, що унеможливлює здійснення перевірки вартості таких послуг. Тому у митного органу є підстави вважати, що складові не включено до митної вартості. На підставі Правил використання внутрішніх та міжнародних торгових термінів Інкотермс 2010, які були прийняті Міжнародною торговою палатою та чинні з 01.01.2011, на умовах поставки FCA продавець на власному складі, підприємстві чи в іншому зазначеному покупцем місці передає товар перевізнику, здійснює всі витрати, пов`язані із завантаженням товару, і сплачує митні платежі у країні-експортері. Відповідно до даних умов поставки до митної вартості включаються фактурна вартість товару, витрати на страхування, транспортні витрати до кордону України. Відповідно до наданих товаросупровідних документів відсутні відомості щодо наявності/відсутності витрат на страхування вантажу;
6) відсутні дані щодо завантаження товару. Вартість навантаження товару не включена у вартість товару та не підтверджена документально, що унеможливлює обчислення числового значення вартості такої послуги.
Стосовно зауваження митниці про неможливість ідентифікування платіжних документів з оцінюваною партією товару суд зазначає таке.
Судом встановлено, що за умовами контракту № 21/09 від 10 вересня 2021 року та специфікації № 9 від 18 жовтня 2022 року постачання здійснюється після 100% передоплати за товар.
На виконання умов контракту № 21/09 від 10 вересня 2021 року та специфікації № 9 від 18 жовтня 2022 року продавцем видано інвойс № 131/10-3 від 28 жовтня 2022 року, яким передбачено поставку товару - поліетилен високої густини в гранулах марки BL 6200, вагою 22 т, вартістю 1240,00 долСША/т, на загальну суму 27280,00 дол. США, умови поставки - FCA Рига, Латвія; умови оплати товару - 100% передоплата; автотранспорт КА6386ЕР/ВО2439XF.
Декларантом надано до митного оформлення платіжний документ від 18 жовтня 2022 року б/н, який містить посилання на контракт № 21/09 від 10 вересня 2021 року, тобто цей документ можливо ідентифікувати з оцінюваною партією товару, а зазначення в цьому документі специфікації № 7 від 17 жовтня 2022 року не може бути єдиною підставою для висновку про не підтвердження митної вартості товару.
Судом першої інстанції з цього питання правильно зауважено, що у процедурах контролю за митною вартістю товару предметом доказування є ціна товару та інші складові митної вартості товару, а умови оплати безпосередньо ціни товару не стосуються, тому відомості про умови оплати товару не повинні братися митним до уваги у процедурах контролю за правильністю визначення митної вартості, тобто суперечності між цими відомостями не можуть бути підставою для твердження про наявність розбіжностей у даних про митну вартість товару.
При цьому суд вважає за необхідне вказати, що фактична оплата або не оплата за отриманий позивачем товар жодним чином не впливає на рівень митної вартості.
Наступним зауваженням апелянта є те, що у графі 71А swift зазначені умови OUR, що означає, що обов`язок щодо сплати комісійних платежів покладається на покупця, а декларантом не надано документів стосовно вартості комісійних надбавок, що на думку відповідача, свідчить про не включення до митної вартості всіх складових.
Відповідно до частини десятої статті 58 МК України при визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, додаються такі витрати (складові митної вартості), якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті:
1) витрати, понесені покупцем:
а) комісійні та брокерська винагорода, за винятком комісійних за закупівлю, що є платою покупця своєму агентові за надання послуг, пов`язаних із представництвом його інтересів за кордоном для закупівлі оцінюваних товарів;
б) вартість ящиків тари (контейнерів), в яку упаковано товар, або іншої упаковки, що для митних цілей вважаються єдиним цілим з відповідними товарами;
в) вартість упаковки або вартість пакувальних матеріалів та робіт, пов`язаних із пакуванням;
2) належним чином розподілена вартість нижчезазначених товарів та послуг, якщо вони поставляються прямо чи опосередковано покупцем безоплатно або за зниженими цінами для використання у зв`язку з виробництвом та продажем на експорт в Україну оцінюваних товарів, якщо така вартість не включена до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті:
а) сировини, матеріалів, деталей, напівфабрикатів, комплектувальних виробів тощо, які увійшли до складу оцінюваних товарів;
б) інструментів, штампів, шаблонів та аналогічних предметів, використаних у процесі виробництва оцінюваних товарів;
в) матеріалів, витрачених у процесі виробництва оцінюваних товарів (мастильні матеріали, паливо тощо);
г) інженерних та дослідно-конструкторських робіт, дизайну, художнього оформлення, ескізів та креслень, виконаних за межами України і безпосередньо необхідних для виробництва оцінюваних товарів;
3) роялті та інші ліцензійні платежі, що стосуються оцінюваних товарів та які покупець повинен сплачувати прямо чи опосередковано як умову продажу оцінюваних товарів, якщо такі платежі не включаються до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті.
Зазначені платежі можуть включати платежі, які стосуються прав на літературні та художні твори, винаходи, корисні моделі, промислові зразки, торговельні марки та інші об`єкти права інтелектуальної власності.
Витрати на право відтворення (тиражування) оцінюваних товарів в Україні не повинні додаватися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари.
Порядок включення до ціни розрахунку роялті та ліцензійних платежів визначається Кабінетом Міністрів України;
4) відповідна частина виручки від будь-якого подальшого перепродажу товарів, що оцінюються, їх використання або розпорядження ними на митній території України, яка прямо чи опосередковано йде на користь продавця;
5) витрати на транспортування оцінюваних товарів до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України;
6) витрати на навантаження, вивантаження та обробку оцінюваних товарів, пов`язані з їх транспортуванням до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України;
7) витрати на страхування цих товарів.
За приписами частини одинадцятої статті 58 МК України при визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, не допускається включення ніяких інших витрат, крім тих, що передбачені у цій статті. До митної вартості не включаються нижчезазначені витрати або кошти за умови виділення їх з ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, що документально підтверджені та які піддаються обчисленню:
1) плата за будівництво, спорудження, складення, технічне обслуговування або технічну допомогу, здійснені після ввезення імпортних товарів, таких як промислова установка, машини або обладнання;
2) витрати на транспортування після ввезення;
3) податки, які справляються в Україні.
Відтак, приведені норми дають підстави для висновку, що банківська комісія не є складовою митної вартості.
Відповідачем не надано доказів оплати позивачем комісійних платежів, які є складовою митної вартості.
Тому суд зазначає про безпідставність цих доводів митного органу.
Також суд визнає необґрунтованими доводи апелянта про те, що не надання декларантом документів щодо строків відвантаження товару зі складу вказує на можливість включення до митної вартості штрафних санкцій.
Дійсно, специфікація № 9 від 18 жовтня 2022 року містить умови, за яких можливе нарахування штрафних платежів за збереження товару у разі порушення покупцем строків відвантаження товару зі складу.
Суд зауважує, що приведені умови специфікації передбачають лише можливість нарахування штрафних платежів, а з урахуванням відсутності доказів проведення нарахування штрафних платежів зазначені митницею обставини щодо ймовірного коригування ціни товару та суму штрафних платежів є незмістовними.
Наступним доводом відповідача є правильність визначення декларантом транспортної складової митної вартості.
Так, апелянтом вказується про не надання декларантом договору з перевізником ТОВ «КиївСпецТранс», який зазначений в CMR № LV-3774529 від 31 жовтня 2022 року, та відсутність документального підтвердження розрахунку вартості переміщення товарів із м. Рига (LT) до митного кордону України.
Специфікацією № 9 від 18 жовтня 2022 року визначено, що товар постачається на умовах FCA Рига (Латвія) згідно з Інкотермс 2010.
Умовами договору транспортно-експедиційного обслуговування перевезення вантажів автомобільним транспортом № 3 від 02 липня 2018 року, укладеного між ПП «Харків-Полімер» як замовником і ТОВ «Інтер Лайн Сервіс» як експедитором, передбачено, що експедитор зобов`язується від свого імені, в інтересах і за рахунок замовника здійснювати організацію доставки вантажів у міжнародних сполученнях і/або по Україні, залучаючи до здійснення перевезень третю сторону на підставі договору, укладеного між експедитором та третьою стороною - перевізником.
Відтак, договором транспортно-експедиційного обслуговування перевезення вантажів автомобільним транспортом № 3 від 02 липня 2018 року передбачена можливість залучення експедитором третьої сторони для здійснення перевезення.
Відповідно до пунктів 5, 6 частини десятої статті 58 МК України при визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, додаються такі витрати (складові митної вартості), якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті: витрати на транспортування оцінюваних товарів до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України;  витрати на навантаження, вивантаження та обробку оцінюваних товарів, пов`язані з їх транспортуванням до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України.
Приведені вище доводи митниці стосуються не надання до митного оформлення документів щодо транспортування товару, які не стосуються числових значень та вартості транспортування, а фактично лише підтверджують договірні відносини між сторонами, тому не надання таких документів не перешкоджало митному органу перевірити числові значення складових митної вартості, в тому числі транспортної складової.
Пунктом 4.1 договору транспортно-експедиційного обслуговування перевезення вантажів автомобільним транспортом № 3 від 02 липня 2018 року, укладеного між ПП «Харків-Полімер» як замовником і ТОВ «Інтер Лайн Сервіс» як експедитором, визначено, що вартість послуг визначається за згодою сторін на кожне перевезення окремо і вказується в транспортній заявці, яка є невід`ємною частиною договору; сума включає в себе вартість послуг з перевезення та винагороду експедитора.
Заявкою з уточненням № 56/10 від 25 жовтня 2022 року сторони погодили перевезення за маршрутом Riga (Латвія) - Львів (Україна), загальною вартістю 95000,00 грн.
Рахунком № 56/10 від 31 жовтня 2022 року з виправленнями сторони погодили, що надання послуг з організації перевезення вантажів із залученням перевізника за маршрутом Riga (Латвія) - п/п Рава Руська а/м КА6386ЕР/ВО2439XF становить 47500 грн; надання послуг з організації перевезення вантажів із залученням перевізника за маршрутом п/п Рава Руська - м. Львів (Україна) а/м КА6386ЕР/ВО2439XF становить 47500 грн. Рахунок № 56/10 від 31 жовтня 2022 року містить посилання на договір перевезення № 3 від 02 липня 2018 року та заявку № 56/10 від 25 жовтня 2022 року.
Згідно з довідкою № 56/10 від 31 жовтня 2022 року про транспортні витрати, виданою ТОВ «Інтер Лайн Сервіс», транспортно-експедиційні витрати (вантажно-розвантажувальні роботи, транспортування) а/м Renault НОМЕР_1 /ВО2439XF при перевезенні вантажу за маршрутом Riga (Латвія) - п/п Рава Руська - м. Львів становлять 95000 грн, з них, зокрема, за маршрутом Riga (Латвія) - п/п Рава Руська - 47500 грн. Страхування вантажу не здійснювалося.
Відповідно до пункту 4.3 договору № 3 від 02 липня 2018 року оплата перевезення здійснюється протягом 5 банківських днів з моменту надання оригіналів документів, якщо в заявці не вказано інше. Підставою для оплати замовником є оригінал рахунку-фактури експедитора, акт виконаних робіт, СМR/ТТН з печаткою вантажоодержувача, якщо інше не обумовлено в заявці.
Заявкою № 56/10 від 25 жовтня 2022 року сторони погодили умови оплати: безготівкова при вивантаженні товару.
Відтак, умовами договору № 3 від 02 липня 2018 року та заявкою № 56/10 від 25 жовтня 2022 року сторонами погоджена вартість транспортно-експедиційних послуг, порядок розрахунків, довідкою № 56/10 від 31 жовтня 2022 року підтверджений розмір транспортних витрат за межами України.
Таким чином, доводи відповідача про наявність підстав для сумніву у правильності визначення декларантом розміру транспортної складової митної вартості є безпідставними.
Посилання апелянта на не надання до митного оформлення заявки № 56/10 від 25 жовтня 2022 року суд відхиляє, адже заявка лише доповнює наміри сторін, визначені договором та підтверджені довідкою № 56/10 від 31 жовтня 2022 року про транспортно-експедиційні витрати та рахунком на оплату № 56/10 від 31 жовтня 2022 року, та цей факт не підтверджує сумніви митного органу у правильності визначення транспортної складової митної вартості.
Також суд звертає увагу, що на день митного оформлення товару термін оплати транспортних послуг не настав.
Декларантом надано митному органу усі документи, що підтверджують транспортну складову митної вартості товарів, а митним органом не обґрунтовано, яким чином впливає на можливість перевірки транспортної складової митної вартості факт не надання декларантом зазначених митним органом документів з урахуванням підтвердження транспортної складової митної вартості проаналізованими вище доказами, зокрема, довідкою про транспортні витрати.
Стосовно відсутності документів відомості щодо наявності/відсутності витрат на страхування вантажу та даних щодо завантаження товару, яка не включена у вартість товару та не підтверджена документально, що унеможливлює обчислення числового значення вартості такої послуги, суд зазначає таке.
Як вказувалось вище, постачання товару здійснювалось на умовах FСА Рига (Латвія) згідно з Інкотермс 2010.  
За умовами поставки FCA (Free Carrier) або Франко-перевізник згідно з Інкотермс продавець зобов`язаний  доставити товар до місця приймання його перевізником відповідно до умов договору (оплата експортних мит - обов`язок постачальника). 
Тобто відповідно до цих умов поставки (FCA) продавець зобов`язується доставити другій стороні вантаж, який вже пройшов митне очищення, доставивши його в зазначений ним місце. Від обраного місця залежить і розподіл між сторонами ризиків і витрат, оскільки саме в цей момент вони переходять від продавця до покупця; продавець несе відповідальність за товар, поки товар не буде доставлений, в також зобов`язаний оплатити всі витрати до поставки, в тому числі і експортні. Усі документи, маркування та упаковка товару покладається на продавця.
При цьому за умовами поставки FCA продавець має доставити товар, який пройшов митне очищення, зазначеному покупцем перевізнику до названого місця. 
Слід зазначити, що вибір місця постачання вплине на зобов`язання по завантаженню і розвантаженню товару на даному місці. Якщо поставка здійснюється в приміщенні продавця, то продавець несе відповідальність за відвантаження. Якщо ж постачання здійснюється в інше місце, продавець за відвантаження товару відповідальності не несе, обране місце поставки  означає, що продавець власним коштом і під свою відповідальність постачає товар в цю точку. Вона визначається сторонами договору і фактично може знаходитись будь-де.  
Умови поставки FCA (Free Carrier) не передбачають обов`язкового страхування товару, а відповідачем не доведено, що таке страхування здійснювалось.
Також суд вказує, що зовнішньоекономічним контрактом та іншими документами, наданими декларантом до митного оформлення, передбачено умовами поставки FCA Рига (Латвія).
Враховуючи, що складське приміщення, з якого відбувалось відвантаження товару, належить продавцю, а умовами зовнішньоекономічного контракту обрано місце поставки Рига, то саме на продавця покладено витрати з навантажувально-розвантажувальних робіт, тому й витрати за навантаження-розвантаження входять до складу фактурної вартості товару, не є окремою складовою митної вартості.
Відтак, в цій частині доводи апелянта є необґрунтованими.  
Відповідачем не надано доказів того, що документи, які подані позивачем для митного оформлення товару, є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності зазначеної у них інформації щодо складових митної вартості товару.
Подані декларантом до митного оформлення документи містять всі необхідні реквізити та відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, відомості щодо ціни, що була сплачена за товар. 
Верховним Судом у постанові від 23 липня 2019 року в справі № 1140/3242/18 зазначено, що наявність обґрунтованих сумнівів у правильності зазначеної декларантом митної вартості товарів є імперативною умовою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів. Такі сумніви є обґрунтованими, якщо надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. У зв`язку з вказаним саме на митний орган покладається обов`язок зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки сумнівних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у достовірності цих відомостей.
Враховуючи приведені обставини, суд визнає необґрунтованими доводи відповідача про не підтвердження числового значення митної вартості, визначеної за основним методом визначення митної вартості, що відповідно до приписів Митного кодексу України є підставою для коригування заявленої декларантом митної вартості.
Також апелянтом зазначається про не надання декларантом усіх додатково витребуваних документів.
Суд з цього приводу також погоджується із висновком суду першої інстанції,  що хоча митний орган і має повноваження витребувати додаткові документи, але такі повноваження, відповідно до статті 53 МК України обумовлені необхідністю перевірки правильності визначення митної вартості, тобто митний орган може витребувати ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 Митного кодексу України. 
Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для коригування митної вартості лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.
В цьому випадку декларантом надано до митного оформлення документи, які дозволяли ідентифікувати поставлений товар, а також дозволяли обчислити та перевірити митну вартість, заявлену декларантом, тому є цілком обґрунтованим висновок суду першої інстанції, що сам факт не подання декларантом додаткових документів не міг бути підставою для відмови в митному оформленні товару, з урахуванням того, що митним органом не обґрунтовано, яким чином додатково витребувані документи могли б вплинути на митну вартість товару.
Суд вказує, що ненадання декларантом усіх запитуваних митним органом документів, за відсутності обґрунтування неможливості визначення митної вартості товару за основним методом, не є достатньою підставою для застосування митним органом іншого методу визначення митної вартості. Такий висновок суду відповідає правовому висновку Верховного Суду України, викладеному у постанові від 11 вересня 2012 року (реєстраційний № 26347525 в Єдиному державному реєстрі судових рішень), а також в постанові від 31 березня 2015 року в справі № 21-53а15, відповідно до якого митний орган повинен витребувати ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 МК. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за основним методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.
Суд зазначає, що за результатами опрацювання наданих позивачем документів відповідач повинен був застосувати метод визначення митної вартості за ціною угоди щодо товарів, які імпортуються, оскільки позивачем при декларуванні митної вартості зазначені усі складові числового значення митної вартості, а відповідачем не доведено, що позивачем неправильно здійснено розрахунок, а також що до декларації внесено недостовірні або неточні відомості, що надані митному органу документи містять не всі відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості. 
10 квітня 2008 року Верховною Радою України шляхом прийняття Закону України №250-VI ратифіковано Протокол про вступ України до Світової організації торгівлі (надалі - СОТ) та приєдналася до Угоди про СОТ, чим держава взяла на себе зобов`язання, серед іншого, дотримуватися положень Генеральної угоди про тарифи та торгівлю 1994 року (ГАТТ 1994). 
Відповідно до статті VII п. 2. (a) Генеральної угоди по тарифам и торгівлі 1947 року (ГАТТ 1947) оцінка імпортованого товару для митної мети повинна ґрунтуватись на дійсній вартості імпортованого товару, який обкладається митом, або аналогічного товару, та не повинна ґрунтуватись на вартості товару національного походження або на вільних чи фіктивних оцінках. 
Пунктом 2(b) статті VII ГААТ 1947 встановлено, що від «дійсною вартістю» слід розуміти ціну, за яку, під час та в місці, визначеними законодавством імпортуючої країни, такий чи аналогічний товар продається або пропонується до продажу при звичайному ході торгівлі за умов повної конкуренції. У тому ступені, в якому на ціну такого чи аналогічного товару впливає кількість окремої трансакції, ціна, що розглядається, повинна єдиним способом пов`язуватися або (i) з порівнюваними кількостями, або (ii) з кількостями, не менш сприятливими для імпортерів, ніж ті, в яких більший обсяг товарів продається у торгівлі між країнами експорту та імпорту.
Суд не піддає сумніву право митного органу контролювати митну вартість, заявлену декларантом, але такий контроль повинен здійснюватися в межах повноважень, наданих діючим законодавством. При цьому враховується, що статтею 17 Угоди про застосування статті VII ГАТТ 1994 року визначено, що ніщо в цій Угоді не тлумачиться як обмежуюче або таким, що ставить під сумнів право податкових адміністрацій переконуватися у правдивості або точності будь якої заяви, документу або декларації, що надаються для цілей митної оцінки.
Приймаючи рішення про коригування митної вартості товару, митниця виходила з наявної інформації щодо раніше визначеного рівня митної вартості за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів.
Статтею 57 МК України встановлені методи визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, відповідно до частини першої якої визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами:
1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції);
2) другорядні:
а) за ціною договору щодо ідентичних товарів;
б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів;
в) на основі віднімання вартості;
г) на основі додавання вартості (обчислена вартість);
ґ) резервний.
Згідно з частиною другою статті 57 МК основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).
Частинами третьою – п`ятою цієї статті передбачено, що кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.
Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями  статей 59  і  60  цього Кодексу. Під час таких консультацій митний орган та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.
У разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов`язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 цього Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63 цього Кодексу.
За приписами статті 64 МК України, яка регулює питання застосування резервного методу, у разі якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом послідовного використання методів, зазначених у статтях 58-63 цього Кодексу, митна вартість оцінюваних товарів визначається з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (GAТТ).
Митна вартість, визначена згідно з положеннями цієї статті, повинна ґрунтуватися на раніше визнаних (визначених) митними органами митних вартостях.
Митна вартість імпортних товарів не визначається згідно із положеннями цієї статті на підставі: 1) ціни товарів українського походження на внутрішньому ринку України; 2) системи, яка передбачає прийняття для митних цілей вищої з двох альтернативних вартостей; 3) ціни товарів на внутрішньому ринку країни-експортера; 4) вартості виробництва, іншої, ніж обчислена вартість, визначена для ідентичних або подібних (аналогічних) товарів відповідно до положень статті 63 цього Кодексу; 5) ціни товарів, що поставляються з країни-експортера до третіх країн; 6) мінімальної митної вартості; 7) довільної чи фіктивної вартості.
У разі якщо ця стаття застосовується митним органом, він на вимогу декларанта або уповноваженої ним особи зобов`язаний письмово поінформувати їх про митну вартість, визначену відповідно до положень цієї статті, та про використаний при цьому метод.
Оцінюючи правомірність застосування митним органом другорядного методу визначення митної вартості (резервного методу, метод 2-ґ), суд зазначає, що визначення митної вартості відповідачем за другорядним методом 2-ґ за митною декларацією, зазначеною у рішенні про коригування митної вартості (МД №UA110130/2022/000175/1 від 01 листопада 2022 року), є безпідставним, оскільки у оскарженому рішенні не наведено мотивів щодо того, що товари за приведеними митними деклараціями та митною декларацією, поданою позивачем, мають однакові характеристики, зокрема, не зазначено постачальників, умови поставки за вказаними деклараціями та характер контрактів (прямий чи посередницький), які впливають на числові значення митної вартості товарів, а оспорюване рішення містить лише посилання на те, що митна вартість товарів, визначена митницею згідно з положеннями ст. 64 МК України, ґрунтується на митній вартості іншого митного оформлення.
Суд зазначає, що відповідачем не доведено, що при коригуванні митної вартості застосована митна вартість товарів, який має однакові характеристики, умови поставки є схожими, відповідно, така митна вартість є співставною із митною вартість спірних товарів та може бути застосована при коригуванні митної вартості оцінюваних товарів.
На підставі наданих декларантом документів, перелік яких відповідає частині другій статті 53 МК України, з урахуванням умов поставки товару, відповідач мав можливість перевірити складові числового значення митної вартості, правильність розрахунку, здійсненого декларантом, упевнитись в достовірності та точності заяв, документів чи розрахунків, поданих декларантом, а також відсутності обмежень для визначення митної вартості за ціною договору, наведених у статті 58 МК України, і ці документи не містили дійсних розбіжностей, які б давали привід для обґрунтованого сумніву у правильності заявленої митної вартості і необхідності витребовування додаткових документів.
Відповідачем як суб`єктом владних повноважень не доведено правомірності відмови у визначенні митної вартості товару за ціною договору, а встановлені судом обставини свідчать про надання позивачем достатнього обсягу документів, необхідних для визначення митної вартості за основним методом. При цьому відповідачем не доведено обґрунтованість виникнення сумніву у заявленій позивачем митній вартості товару за ціною договору.
Формально нижчий рівень митної вартості імпортованого позивачем товару від рівня митної вартості іншого митного оформлення не може розцінюватися як заниження позивачем митної вартості та не є перешкодою для застосування основного методу визначення митної вартості товару, і не може бути достатньою підставою для відмови у здійсненні митного оформлення товару за основним методом визначення його митної вартості.
Відповідачем не спростовано контрактну ціну оцінюваних товарів, об`єктивну можливість і спроможність визначити на підставі наданих позивачем документів зазначену ціну товарів, а також рівень митної вартості товарів за ціною договору за правилами, визначеними у статті 58 МК України.
Відповідач не підтвердив належними доказами наявність у поданих позивачем документах розбіжностей, ознак підробки або відсутність всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Таким чином, правильність визначення позивачем митної вартості товару за ціною договору, а також об`єктивна можливість застосування основного методу, не спростовані відповідачем. 
Стосовно доводів апелянта про необґрунтованість стягнутого судом першої інстанції розміру витрат на професійну правничу допомогу суд зазначає наступне.
В позовній заяві позивач просив стягнути на його користь витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5 000 грн.
Судом першої інстанції стягнуто на користь позивача такі витраті в розмірі 2 000,00 грн.
Договором про надання правничої допомоги № 30 від 28 квітня 2023 року, укладеним між ПП «Харків-Полімер» та адвокатським бюро «Майя Сергєєва та партнери», передбачено надання позивачу правничої допомоги (послуг) з оскарження в судовому порядку рішення про коригування митної вартості товарів Львівської митниці № UA209000/2022/000123/1 від 04 листопада 2022 року.
Додатковою угодою № 1 від 28 квітня 2023 року визначений фіксований розмір гонорару адвоката — 5 000 грн.
Відповідно до акту надання послуг № 64 від 28 червня 2023 року адвокатом виконані такі роботи (надані послуги): юридичне супроводження процесу оскарження в судовому порядку рішення про коригування митної вартості Львівської митниці №UA209000/2022/000123/1 від 04 листопада 2022 року в суді першої інстанції.
Факт оплати позивачем гонорару адвоката в розмірі 5 000 грн підтверджено платіжною інструкцією № 2524 від 02 травня 2023 року.
Частиною першою статті 132 КАС України встановлено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу (пункт 1 частини третьої статті 132 КАС). 
За змістом частини другої  статті 134 КАС України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Відповідно до абзацу першого частини першої статті 139 КАС України, яка регулює питання розподілу судових витрат, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
За положеннями частини сьомої статті 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Відповідно до частини дев`ятої статті 139 КАС України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
За змістом частин третьої – п`ятої статті 134 КАС України для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Частиною шостою статті 134 КАС України передбачено, що у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
При цьому обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина сьома статті 134 КАС).
Тобто, на підтвердження власне факту надання професійної правничої допомоги, її складу та розміру сторона має надати документи про підтвердження обсягу надання такої допомоги, фактичного часу, витраченого адвокатом на здійснення тих чи інших дій в межах заявленого спору.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності) та критерію розумності їхнього розміру, з урахуванням конкретних обставин справи та доводів сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі "Двойних проти України" (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі "Гімайдуліна і інших проти України" (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі "East/West Alliance Limited" проти України", від 26 лютого 2015 року у справі "Баришевський проти України" (пункт 95) зазначається, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими (необхідними), а їхній розмір - обґрунтованим.
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" від 28 листопада 2002 року зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у додаткових постановах від 20 травня 2019 року у справі № 916/2102/17, від 25 червня 2019 року у справі № 909/371/18, у постановах від 05 червня 2019 року у справі № 922/928/18, від 30 липня 2019 року у справі №911/739/15 та від 01 серпня 2019 року у справі № 915/237/18.
Таким чином, враховуючи викладене, суд погоджує висновок суду першої інстанції про стягнення на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 2 000,00 грн, а апелянтом не спростовано неспівмірність стягнутої судом першої інстанції суми витрат на правничу допомогу із складністю справи та її значенням для позивача.
З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення.
Оскільки ця справа є справою незначної складності у розумінні частини шостої статті 12 КАС України, розглянута за правилами спрощеного позовного провадження та не відноситься до справ, які відповідно до КАС України розглядаються за правилами загального позовного провадження,  судове рішення суду апеляційної інстанції згідно з п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, передбачених цим пунктом.
Керуючись ст. ст. 6, 7, 8, 9, 242, 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Львівської митниці на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28 лютого 2024 року в справі № 160/9493/23 залишити без задоволення.
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28 лютого 2024 року в справі № 160/9493/23 за позовом Приватного підприємства «Харків-Полімер» до Львівської митниці про визнання протиправним та скасування рішення залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття 12 червня 2024 року та відповідно п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених цим пунктом.
Повне судове рішення складено 12 червня 2024 року.
   
             Суддя-доповідач                                                                      В.А. Шальєва 

                               суддя                                                                      В.Є. Чередниченко 

                               суддя                                                                      С.М. Іванов