Справа № 466/4038/23                                Головуючий у 1 інстанції: Невойт П.С. 
Провадження № 22-ц/811/3552/23                        Доповідач в 2-й інстанції: Крайник Н. П. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
03 травня 2024 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ в складі: 
головуючої: Н.П. Крайник
суддів: Я.А. Левика, М.М. Шандри
при секретарі: О.В. Псярук
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Шевченківського районного суду міста Львова від 25 вересня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої вчиненням кримінального правопорушення, -
В С Т А Н О В И В:
       24.04.2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про стягнення солідарно з відповідачів в користь позивача 500 000 гривень моральної шкоди, завданої злочином.
       Позов обґрунтовував тим, що ОСОБА_3 , керуючись корисливим мотивом, маючи спільний з ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та невстановленими досудовим розслідуванням особами (матеріали щодо яких виділено в окреме провадження) умисел на незаконне збагачення, спрямований на заволодіння майном потерпілого ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в період часу з 14:20 год. по 17:00 год., перебуваючи біля в`їзду пункту пропуску через державний кордон України «Шегині», що в с.Шегині Яворівського району Львівської області за попередньою змовою, вимагали в потерпілого грошові кошти в сумі 3 000 гривень за безперешкодне здійснення перевезення по території України 6-ти пасажирів, що перетнули державний кордон України.
       Так, 30 травня 2020 року близько 14:20 год. він приїхав на своєму власному транспортному засобі - автомобілі марки «Volkswagen Т4», д.н.з. НОМЕР_1 до в`їзду пункту пропуску через державний кордон України «Шегині», що в с. Шегині Яворівського району Львівської області з метою здійснення перевезення пасажирів по території України, що перетнули державний кордон України. В цей період часу, під час посадки пасажирів в транспортний засіб «Volkswagen Т4» д.н.з. НОМЕР_1 , ОСОБА_3 та невстановлена досудовим розслідуванням особа (матеріали щодо якої виділено в окреме провадження) за попередньою змовою з ОСОБА_4 , діючи згідно спільно розробленого плану, з відома ОСОБА_5 підійшли до транспортного засобу потерпілого ОСОБА_1 та в грубій формі з нецензурною лексикою та погрозами застосування насильства до останнього почали висловлювати претензії з приводу перебування потерпілого ОСОБА_1 на своєму транспортному засобі «Volkswagen Т4», д.н.з. НОМЕР_1 неподалік в`їзду в пункт пропуску через державний кордон України «Шегині», що в с.Шегині Яворівського району Львівської області та здійснення посадки ним пасажирів для подальшого перевезення по території України.
       В подальшому, цього ж дня ОСОБА_3 ,  ОСОБА_4 ,  ОСОБА_5  та невстановлена досудовим розслідуванням особа (матеріали щодо якої виділено в окреме провадження), продовжуючи свої злочинні дії, повторно підійшли до його транспортного засобу та продовжили висловлювати претензії з приводу перебування потерпілого  ОСОБА_1  на його транспортному засобі марки «Volkswagen Т4» д.н.з.  НОМЕР_1  неподалік в`їзду в пункт пропуску через державний кордон України «Шегині» та здійснення посадки ним пасажирів для подальшого перевезення по території України, в ході чого ОСОБА_3  наніс по тілу потерпілого  ОСОБА_1  три удари руками та ногами, а саме два удари правою рукою в ліве плече та грудну клітку потерпілого, один удар ногою в ділянку лівої ноги потерпілого  ОСОБА_1 , чим спричинив потерпілому ОСОБА_1  тілесні ушкодження у вигляді синців на грудях зліва, синців на стегні зліва, синців та саден на лівому плечі, що відносяться до легких тілесних ушкоджень, а ОСОБА_4 ,  ОСОБА_5  та невстановлена досудовим розслідуванням особа (матеріали щодо якого виділено в окреме провадження) в свою чергу почали його шарпати за верхній одяг та насильно витягувати з транспортного засобу. В цей час,  ОСОБА_3  висловив вимогу потерпілому ОСОБА_1  про передачу їм грошових коштів в сумі 3000 гривень за нестворення перешкод йому у здійсненні пасажирських перевезень по території України, після чого  ОСОБА_3  на автомобілі марки «Лада Пріора», чорного кольору, припаркувався позаду його транспортного засобу, заблокувавши йому виїзд з місця стоянки. Через деякий час, приблизно о 16:30-16:40 год., він з метою виїзду з місця стоянки розвернув свій автомобіль та почав рухатися до виїзду, в цей час перед його транспортним засобом вийшли особи чоловічої статі в кількості приблизно 6-7 чоловік, серед яких знаходилися ОСОБА_3 ,  ОСОБА_4 ,  ОСОБА_5  та заблокували йому виїзд з території стоянки пункту пропуску через Державний кордон України «Шегині». Усвідомлюючи загрозу небезпеки своєму життю та здоров`ю від застосування насильства щодо нього та те, що у випадку не надання ОСОБА_3 ,  ОСОБА_6 ,  ОСОБА_5  та невстановленим досудовим розслідуванням особам (матеріали щодо яких виділено в окреме провадження) грошових коштів, він не зможе виїхати з місця стоянки для здійснення перевезення пасажирів по території України, вирішив передати їм грошові кошти, які в нього вимагають. Так,  ОСОБА_1  близько 16:45-17:00 год. підійшов до  ОСОБА_4 ,  ОСОБА_5  і невстановлених досудовим розслідуванням осіб (матеріали щодо яких виділено в окреме провадження) та повідомив, що в нього наявні грошові кошти в сумі 2100 гривень, тоді вони сказали ОСОБА_1  підійти до  ОСОБА_3  та передати йому вказані грошові кошти. Він, виконуючи вказівку, підійшов до  ОСОБА_3  та передав йому грошові кошти в сумі 2100 гривень, після чого їх злочинну діяльність було припинено працівниками правоохоронних органів. У судовому засіданні обвинувачені  ОСОБА_3 ,  ОСОБА_4 ,  ОСОБА_5  свою вину у вчиненні кримінального правопорушення визнали повністю. Вироком Мостиського районного суду Львівської області від 11.10.2021 року, залишеним без змін ухвалою Львівського апеляційного суду від 31.05.2022 року, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 визнано винуватими у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 189 КК України.
       Своїми діями відповідачі заподіяли йому як фізичні ушкодження, так і моральну шкоду, оскільки внаслідок їх дій позивач переніс значний дискомфорт, який супроводжувався болісним відчуттям, значним емоційним стресом, що посилювався почуттям розгубленості, образи, обурення, приниження людської гідності, тривоги, страху за життя та здоров`я. Тривалий час його турбувало безсоння. Також, зазначені обставини спричинили негайні зміни в його житті, а саме щоденні думки та спогади про наслідки психотравмуючих обставин злочину, страх можливого повторення подій, негативні переживання, тимчасову відірваність від активного соціального життя, емоційну напругу, нервозність, почуття образи, обурення, приниження гідності, що супроводжувалося постійним больовим відчуттям в частині обличчя.
       Також, протиправні дії відповідачів спричинили процес розслідування кримінальної справи, процедура встановлення істини у справі тривала досить довго, оскільки відповідачі усілякими способами затягували процес розслідування, що вплинуло на його психоемоційний стан, оскільки протягом усього цього часу він був змушений повторно відчувати негативні переживання, пов`язані із обставинами вказаного злочину, відвідувати судові засідання, надавати пояснення, згадувати подію.
       Оскільки завдана моральна шкода внаслідок вчинення злочину не відшкодована відповідачами в добровільному порядку, вважає, що така підлягає стягненню в його користь в судовому порядку. 
       Оскаржуваним рішенням позов задоволено частково.
       Стягнуто з ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 в користь ОСОБА_1 по 25 000 (двадцять пять тисяч гривень 00 коп.) відшкодування моральної шкоди, завданої злочином.
       У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
       Стягнуто з ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 в доход держави судовий збір у розмірі 984,70 гривень з кожного.

       Рішення суду в частині незадоволених позовних вимог оскаржила представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 .
       Вважає оскаржуване рішення суду в цій частині незаконним, необґрунтованим, таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права та з невідповідністю висновків суду обставинам справи.
       Зазначає, що задовольняючи позов ОСОБА_1 частково, суд першої інстанції виходив з відсутності у матеріалах справи належних доказів на підтвердження розміру завданої йому моральної шкоди. Разом з тим, 31.07.2023 року позивач через свого представника звертався до суду з клопотанням про призначення у справі судово-психологічної експертизи, яке ухвалою районного суду від 01.08.2023 року залишено без задоволення. Дійшовши висновку про настання душевних страждань від самого факту спричинення ОСОБА_1 тілесних ушкоджень під час подій, які мали місце 30.05.2020 року, суд першої інстанції стягнув в його користь по 25 000 грн з кожного з відповідачів, що не відповідає обсягу фізичних та душевних страждань позивача внаслідок неправомірних дій відповідачів та глибини завданих йому переживань. При цьому, обов`язок доказування відсутності факту завдання моральної шкоди покладено на винних осіб. Вважає, що фактичний розмір моральної шкоди може бути визначений за загальновідомою методикою проф. ОСОБА_7 , яка рішенням про державну реєстрацію від 03.03.2010 року включена до Реєстру за реєстраційним кодом 14.1.04 «Методика встановлення заподіяння моральної шкоди та метод оцінки розміру компенсації спричинених страждань». Зазначена методика є базовою та єдиною офіційною методикою в Україні для розрахунку моральної шкоди та схвалена Науково - методологічною радою з проблем судової експертизи при Міністерстві юстиції України.
       Виходячи з глибини, характеру та тривалості душевних страждань та нервових переживань, істотності недоотриманих благ, керуючись принципом розумності на справедливості, розмір спричиненої моральної шкоди оцінюється позивачем в сумі 383 400 грн.
       Просить рішення суду змінити, задовольнивши позовні вимоги в повному обсязі. 
       У судове засідання особи, які беруть участь у справі, не з`явилися, хоча були належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи. Відтак, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу у відсутності учасників справи по наявних матеріалах справи, зважаючи на тривалість розгляду справи судом апеляційної інстанції.
       Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних мотивів. 
       Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
       Згідно положень ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
       Відповідно до положень статей ст.ст. 76,77,78 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. 
       Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
       Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду у кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. 
       Згідно ст. 89 ЦПК України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
 
       Відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
       Згідно ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. 
Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.
       Згідно роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, наданих у п.3, 9 Постанови №4 від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
       Відповідно до ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. 
       Згідно абзацу другого п. 5 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31 березня 1995 року обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
       Судом встановлено, що ОСОБА_3 , керуючись корисливим мотивом, маючи спільний з ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та невстановленими досудовим розслідуванням особами (матеріали щодо яких виділено в окреме провадження) умисел на незаконне збагачення, спрямований на заволодіння майном потерпілого ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в період часу з 14:20 год. по 17:00 год., перебуваючи біля в`їзду пункту пропуску через державний кордон України «Шегині», що в с. Шегині, Яворівського району, Львівської області за попередньою змовою, вимагали в потерпілого грошові кошти в сумі 3 000 гривень за безперешкодне здійснення перевезення по території України шести пасажирів, що перетнули державний кордон України.
       Так, 30 травня 2020 року близько 14:20 год. ОСОБА_1 приїхав на своєму власному транспортному засобі автомобілі марки «Volkswagen Т4», д.н.з. НОМЕР_1 , до в`їзду пункту пропуску через державний кордон України «Шегині», що в с.Шегині, Яворівського району, Львівської області, з метою здійснення перевезення пасажирів по території України, що перетнули державний кордон України. В цей період часу під час посадки пасажирів в транспортний засіб «Volkswagen Т4» д.н.з. НОМЕР_1 , ОСОБА_3 та невстановлена досудовим розслідуванням особа (матеріали щодо якої виділено в окреме провадження) за попередньою змовою з ОСОБА_4 , діючи згідно спільно розробленого плану, з відома ОСОБА_5 підійшли до транспортного засобу потерпілого ОСОБА_1 , та в грубій формі з нецензурною лексикою та погрозами застосування насильства до останнього почали висловлювати претензію з приводу перебування потерпілого ОСОБА_1 на своєму транспортному засобі «Volkswagen Т4», д.н.з. НОМЕР_1 , неподалік в`їзду в пункт пропуску через державний кордон України «Шегині» та здійснення ним посадки пасажирів для подальшого перевезення по території України.
       В подальшому, цього ж дня ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та невстановлена досудовим розслідуванням особа (матеріали щодо якої виділено в окреме провадження) продовжуючи свої злочинні дії, повторно підійшли до транспортного засобу потерпілого ОСОБА_1 та продовжили висловлювати претензію з приводу перебування ОСОБА_1 на його транспортному засобі марки «Volkswagen Т4» д.н.з. НОМЕР_1 , неподалік в`їзду в пункт пропуску через державний кордон України «Шегині» та здійснення посадки ним пасажирів для подальшого перевезення по території України, в ході чого  ОСОБА_3 наніс по тілу потерпілого ОСОБА_1 три удари руками та ногами, а саме: два удари правою рукою в ліве плече та грудну клітку потерпілого, один удар ногою в ділянку лівої ноги потерпілого ОСОБА_1 , чим спричинив потерпілому ОСОБА_1 тілесні ушкодження у вигляді синців на грудях зліва, синців на стегні зліва, синців та саден на лівому плечі, що відносяться до легких тілесних ушкоджень, а ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та невстановлена досудовим розслідуванням особа (матеріали щодо якого виділено в окреме провадження) в свою чергу почали шарпати потерпілого ОСОБА_1 за верхній одяг та насильно витягувати його з транспортного засобу. В цей час, ОСОБА_3 висловив вимогу потерпілому ОСОБА_1 про передачу їм грошових коштів в сумі 3000 гривень за не створення перешкод йому у здійсненні пасажирських перевезень по території України, після чого ОСОБА_3 на автомобілі марки «Лада Пріора», чорного кольору, припаркувався позаду транспортного засобу потерпілого ОСОБА_1 марки «Volkswagen Т4», д.н.з. НОМЕР_1 , тим самим заблокувавши йому виїзд з місця стоянки. Через деякий час, приблизно о 16:30-16:40 год., ОСОБА_1 , з метою виїзду з місця стоянки розвернув свій автомобіль та почав рухатися до виїзду. У цей час перед транспортним засобом ОСОБА_1 вийшли особи чоловічої статі в кількості приблизно 6-7 чоловік, серед яких знаходилися ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та заблокували виїзд ОСОБА_1 з території стоянки пункту пропуску через Державний кордон України «Шегині».
       Потерпілий ОСОБА_1 усвідомлюючи загрозу небезпеки своєму життю та здоров`ю від застосування насильства щодо нього та те, що у випадку ненадання ОСОБА_3 , ОСОБА_6 , ОСОБА_5 та невстановленим досудовим розслідуванням особам (матеріали щодо яких виділено в окреме провадження) грошових коштів, він не зможе виїхати з місця стоянки для здійснення перевезення пасажирів по території України, вирішив передати їм грошові кошти, які в нього вимагають. Так,  ОСОБА_1 близько 16:45-17:00 год. підійшов до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 і невстановлених досудовим розслідуванням осіб (матеріали щодо яких виділено в окреме провадження) та повідомив, що в нього наявні грошові кошти в сумі 2100 гривень, тоді вони сказали ОСОБА_1 підійти до ОСОБА_3 та передати йому вказані грошові кошти. Потерпілий ОСОБА_1 , виконуючи вказівку, підійшов до ОСОБА_3 та передав йому грошові кошти в сумі 2100 гривень, після чого їх злочинну діяльність було припинено працівниками правоохоронних органів. У судовому засіданні обвинувачені ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення визнали повністю.
       Вироком Мостиського районного суду Львівської області від 11.10.2021 року ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 визнано винуватими у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 189 КК України.
       Ухвалою Львівського апеляційного суду від 31.05.2022 року вирок Мостиського районного суду Львівської області від 11.10.2021 року відносно ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 залишено без змін, а апеляційну скаргу прокурора та представника потерпілого залишено без задоволення.
       Звертаючись до суду з позовом про відшкодування моральної шкоди, ОСОБА_1 посилався на те, що внаслідок вчинення відповідачами відносно нього кримінального правопорушення, яке супроводжувалося нанесенням потерпілому тілесних ушкоджень, він переніс значний дискомфорт, який супроводжувався болісним відчуттям, значним емоційним стресом, що посилювався почуттям розгубленості, образи, обурення, приниження людської гідності, тривоги, страху за життя та здоров`я.
       Задовольняючи частково позов ОСОБА_1 та стягуючи з  ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 по 25 000 грн моральної шкоди з кожного, суд першої інстанції виходив з засад розумності, виваженості та справедливості з урахуванням того, що позивачу внаслідок вчинення відповідачами кримінального правопорушення були заподіяні легкі тілесні ушкодження, які не були небезпечними для його життя та здоров`я на момент їх спричинення. При цьому, суд першої враховував обсяг фізичних та душевних страждань потерпілого внаслідок неправомірних дій обвинувачених, роль і ступень кожного обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень та заподіянні моральної шкоди, глибину фізичних та душевних страждань потерпілого.
       З таким висновком суду колегія суддів погоджується повністю, оскільки такий відповідає зібраним у справі доказам в їх сукупності.
       При цьому, колегія суддів погоджується з розміром моральної шкоди, яка підлягає стягнення з відповідачів в користь позивача, оскільки така, на думку колегії суддів, є достатньою сатисфакцією порушеного права позивача, виходячи з характеру спричинення моральної шкоди та тяжкості завданих позивачу тілесних ушкоджень.
       Доводи скарги правильних висновків суду не спростовують, підстав для задоволення скарги та скасування рішення суду колегія суддів не вбачає.
       Згідно ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Повний текст постанови складено - 03 травня 2024 року.
       Керуючись ч. 5 ст. 268, ст. 367, ст. 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст. 381, ст. 382, ст. 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 залишити без задоволення.
Рішення Шевченківського районного суду міста Львова від 25 вересня 2023 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови. 
Повний текст постанови складено 03 травня 2024 року.

Головуючий:        Н.П. Крайник 

Судді        Я.А. Левик

       М.М. Шандра