П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И
28 травня 2024 р. Категорія: 112010200	м. Одеса	Справа № 420/36176/23	
Перша інстанція: суддя Скупінська О.В.,
час і місце ухвалення: спрощене провадження,
м. Одеса
П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
судді-доповідача – Семенюка Г.В.,
суддів – Домусчі С.Д., Шляхтицького О.І., 

розглянувши у письмовому провадженні у приміщенні П`ятого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1 та Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 30 січня 2024 р. у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -

встановиВ:

Позивач, звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, в якій позивач просить суд: - визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо відмови ОСОБА_1 у зарахуванні до спеціального стажу судді, що дає право на призначення щомісячного довічного грошового утримання судді, періодів адвокатської діяльності, проходження військової служби, а також півстроку навчання у вищому юридичному закладі; - зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області здійснити з 1 вересня 2023 року перерахунок спеціального стажу роботи ОСОБА_2 на посаді судді, що дає право на призначення щомісячного довічного грошового утримання, а саме з моменту індивідуального перерахунку щомісячного довічного грошового утримання, проведеного на підставі листа Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області № 24904-16 від 25 серпня 2023 року; - зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області зарахувати до спеціального стажу роботи ОСОБА_2 на посаді судді, що дає право на призначення щомісячного довічного грошового утримання судді: 2 роки 5 місяців 9 днів, тобто половину строку навчання за денною формою у вищому юридичному навчальному закладі, а саме в Одеському державному університеті, 2 роки 3 місяця 17 днів календарного періоду проходження строкової військової служби в лавах РА СРСР та 3 роки професійної діяльності в Одеській обласній колегії адвокатів, а всього 7 років 8 місяців та 26 днів, мотивуючи його тим, що 11 листопада 2002 року Указом Президента України його призначено строком на п`ять років на посаду судді Березівського районного суду Одеської області та постановою Верховної Ради України від 22 травня 2008 року він був обраний на вказану посаду судді безстроково. 16 листопада 2021 року рішенням Вищої ради правосуддя №62203/0/15-21 позивач звільнений з цієї посади у відставку. На посаді судді Березівського районного суду Одеської області позивач пропрацював 19 років 5 днів. За вказаним рішенням ВРП йому до стажу суддівської роботи, який дав право на відставку, визначено, з урахуванням половини строку навчання на юридичному факультеті в Одеському державному університеті та служби в лавах РА колишнього СРСР, 23 роки 8 місяців 3 дні. Після звільнення з посади судді Березівського районного суду Одеської області позивачу призначено щомісячне довічне грошове утримання. 15 вересня 2023 року на своїй картці ПриватБанку позивач виявив відсутність нарахування відповідачем довічного щомісячного грошового утримання у розмірі, визначеному після звільнення з посади судді. Під час звернення цього ж дня до Березівського об`єднаного управління Пенсійного фонду України з приводу цієї обставини йому було надано три роздруківки з електронної пенсійної справи № 951170127527 щодо здійснених розрахунків та перерахунку довічного щомісячного грошового утримання, з яких позивач дізнався, що йому на підставі листа відповідача № 624904/03-16 від 25 серпня 2023 року визначено страховий стаж судді тривалістю 19 років 12 днів та у зв`язку з цим належить отримувати щомісячне довічне грошове утримання в лише в розмірі 50448 грн, тобто 50 відсотків від суддівської винагороди без врахування положень частини 3 статті 142 Закону України “Про судоустрій і статус суддів” в якій йдеться, що щомісячне довічне грошове утримання судді виплачується у розмірі 50 відсотків суддівської винагороди та за кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір цього утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді. Після вивчення наданих працівниками Березівського об?єднаного управління Пенсійного фонду України зазначених роздруківок позивач дізнався, що до суддівського стажу відповідачем було враховано інші періоди роботи на посадах юрисконсульта та невірно визначено відсоток щомісячного довічного грошового утримання судді (76% замість 50%). Крім того, також з цих роздруківок дізнався, що відповідачем після звільнення у відставку взагалі не було зараховано до спеціального мого суддівського стажу строк військової служби та півстроку навчання у вищому навчальному закладі. Так, до призначення на посаду судді позивач проходив строкову військову службу у лавах РА СРСР з 1 серпня 1974 року по 17 листопада 1976 року (2 роки 3 місяця 17 днів), проходив навчання на підготовчому відділенні Одеського Державного університету та з 1 вересня 1978 року по 24 червня 1983 року навчався на юридичному факультеті (4 роки 9 місяців 24 дні) разом з військовою кафедрою цього університету, яку закінчив з присвоєнням військового звання лейтенант 17 вересня 1983 року, а також працював юрисконсультом на різних підприємствах міста Одеса та перед призначенням на посаду судді виконував обов`язки адвоката в Адвокатському об`єднанні “Одеська обласна колегія адвокатів” в період з 19 березня 1999 року фактично по 11 листопада 2002 року (3 роки 7 місяців 23 дні).
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 30 січня 2024 року позов задоволено частково. Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо відмови ОСОБА_1 у зарахуванні до спеціального стажу судді, що дає право на призначення щомісячного довічного грошового утримання судді, періодів проходження військової служби, а також півстроку навчання у вищому юридичному закладі. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області зарахувати з 01.09.2023 до спеціального стажу роботи ОСОБА_2 на посаді судді, що дає право на призначення щомісячного довічного грошового утримання судді: половину строку навчання за денною формою у вищому юридичному навчальному закладі - 2 роки 5 місяців, періоду проходження строкової військової служби в лавах РА СРСР - 2 роки 3 місяця 16 днів. У задоволенні решти позовних вимог – відмовлено. Стягнуто з Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 суму сплаченого судового збору у розмірі 1073, 60 грн.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду та прийняти нову постанову, якою задовольнити вимоги позивача у повному обсязі.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт посилається на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що задовольняючи позов частково, суд першої інстанції не врахував, що до спеціального стажу роботи на посаді судді має зараховуватись трирічний стаж адвокатської діяльності, який вимагався законом для призначення на посаду судді вперше.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області подало апеляційну скаргу, в якій просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду та прийняти нову постанову, якою в задоволені вимоги позивача відмовити у повному обсязі.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт посилається на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що задовольняючи позов частково, суд першої інстанції не врахував, що "суддівський стаж" та "стаж роботи на посаді судді" не є тотожніми поняттями.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги належить залишити без задоволення з наступних підстав:
Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до витягу з Указу Президента України від 11.11.2002 № 1001/2002 (а.с.13), постановлено призначити строком на п`ять років у місцевих судах на посади судді Березівського районного суду Одеської області ОСОБА_1 .
Верховна Рада України прийняла постанову від 22.08.2008 № 300-VI “Про обрання суддів” (а.с.10-12), де постановила обрати на посади суддів безстроково, у т.ч місцевого Березівського районного суду Одеської області ОСОБА_1 .
Матеріали справи містять довідку Державної судової адміністрації України від 29.11.2011 № 9-4161/21 (а.с.7), відповідно до якої станом на 01.11.2021 суддівська винагорода ОСОБА_1 , яка враховується при призначенні/перерахунку щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці, складає 100896,00 грн.
Березівський районний суд Одеської області склав розрахунок стажу судді, який має право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 від 30.11.2021 №1/1200/2021 (а.с.8-9), відповідно до якого ОСОБА_1 має наступний стаж:
01.08.1974 – 19.11.1976 – служба в Збройних Силах СРСР (2 роки 3 місяці 14 днів);
24.01.1977 – 27.05.1977 – учень судового такелажника, студент Одеського судоремонтного заводу (4 місяці 3 дні);
01.12.1977 – 01.07.1983 – слухач підготовчого відділення, студент Одеського державного університету ім.І.І.Мечникова (5 років 7 місяців);
01.10.1984 – 10.09.1986 – старший юрисконсульт виробничого об`єднання “Одесзалізобетон” (1 рік 11 місяців 10 днів);
02.12.1986 – 23.03.1987 – юрисконсульт Одеського АТП-25154 (3 місяці 21 день);
23.06.1987 – 15.03.1988 – юрисконсульт Одеського виробничого об`єднання кондитерської промисловості (8 місяців 20 днів);
28.10.1990 – 14.08.1996 – юрисконсульт виробничо-комерційної фірми “Метросервіс” м.Одеса (5 років 9 місяців 17 днів);
26.08.1996 – 30.04.1998 – юрисконсульт ТОВ “Ю і КО”, м.Одеса (1 рік 8 місяців 4 дні);
19.03.1999 – 15.11.2002 – член адвокатського об`єднання “Одеська обласна колегія адвокатів” (3 роки 7 місяців 27 днів);
12.11.2002 – 22.11.2021 – суддя Березівського районного суду Одеської області (19 років 10 днів).
Усього стаж роботи станом на 22.11.2021 становить 41 рік 4 місяці 10 днів.
Підтвердження зазначеного стажу роботи знаходить своє підтвердження й відповідно до записів у трудовій книжці позивача НОМЕР_1 (а.с.22-24).
Вища рада правосуддя прийняла рішення від 16.11.2021 № 2208/0/15-21 “Про звільнення ОСОБА_1 з посади судді Березівського районного суду Одеської області у зв`язку з поданням заяви про відставку” (а.с.25-26) у якому встановили, що ОСОБА_1 , відповідно до частини першої статті 116 Закону України від 2 червня 20016 року № 1402-VIII “Про судоустрій і статус суддів”, суддя, який має стаж роботи на посаді судді не менше двадцяти років, що визначається згідно зі статтею 137 цього Закону, має право подати заяву про відставку.
На час призначення ОСОБА_1 на посаду судді питання визначення стажу, який давав право на відставку судді, регулювалося частиною четвертою статті 43 Закону України від 15 грудня 1992 року № 2862-ХІІ “Про статус суддів” та Указом Президента України від 10 липня 1995 року № 584/95 “Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів”.
Абзацом другим статті 1 Указу Президента України від 10 липня 1995 року №584/95 “Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів” передбачалось, що до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років, зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах та період проходження строкової військової служби.
Стаж роботи ОСОБА_1 на посаді судді на день надходження до Вищої ради правосуддя його заяви про відставку становить 18 років 11 місяців 17 днів.
До стажу роботи ОСОБА_1 на посаді судді, що дає право на відставку, підлягає зарахуванню половина строку навчання на юридичному факультеті Одеського державного університету ім.І.І.Мечнікова (2 роки 5 місяців) та строкова військова служба в лавах Радянської армії (2 роки 3 місяці 16 днів).
Отже, загальний стаж роботи судді Березівського районного суду Одеської області ОСОБА_1 , що дає йому право на відставку, становить 23 роки 8 місяців 3 дні.
Таким чином, додані до заяви документи свідчать, що суддя Березівського районного суду Одеської області ОСОБА_1 має достатній для звільнення у відставку стаж роботи, визначений на підставі статей 116, 137 Закону України від 2 червня 20016 року №1402-VIII “Про судоустрій і статус суддів”, а також абзацу четвертого пункту 34 розділу ХІІ “Прикінцеві та перехідні положення” цього Закону в редакції Закону України “Про Вищу раду правосуддя”.
Вища рада правосуддя вирішила звільнити ОСОБА_1 з посади судді Березівського районного суду Одеської області у зв`язку з поданням заяви про відставку.
На виконання зазначеного рішення Вищої ради правосуддя від 16.11.2021 №2208/0/15-21, наказом Березівського районного суду Одеської області від 22.11.2021 №13-ос (а.с.27), ОСОБА_1 відраховано зі штату суду з 22.11.2021.
Матеріали справи містять протокол перерахунку пенсії ОСОБА_1 (а.с.29, 43), відповідно до якого з 01.09.2023 та довічно призначено пенсію у розмірі 50448,00 грн із розрахунку: страховий стаж повний – 40 років 5 місяців 15 днів, у т.ч. судді – 19 років 12 днів (а.с.30, 45).
ОСОБА_1 скерував на адресу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області обґрунтування від 18.10.2023 (а.с.14-17) у якому, із посиланням на законодавство, просив зарахувати до свого суддівського стажу (19 років 12 днів) половину строку навчання за денною формою на юридичному факультеті ОДУ, періоду проходження строкової військової служби, а також термін роботи в адвокатурі, що становить 8 років, 6 місяців, 14 днів.
На вказане звернення ОСОБА_1 від Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області отримав лист від 18.10.2023 №32521-30504/Д-02/8-1500/23 (а.с.20-21) та від 02.11.2023 №35338-32840/Д-02/8-1500/23 (а.с.19) у якому відповідач зазначає, що стаж заявника на посаді судді становить 19 років та відсутні підстави для зарахування до спеціального стажу, що дає право на призначення щомісячного довічного грошового утримання судді, періодів роботи служби) на інших посадах, періодів проходження військової служби та навчання. Стаж на посаді судді визначений вірно та відповідає вимогам чинного законодавства. 
Вважаючи таку відмову протиправною, а свої права порушеними, позивач звернувся до суду з позовною заявою.
Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив з того, що законодавством, яке діяло на момент призначення позивача на посаду судді вперше, після обрання останнього на посаду судді безстроково, та на час роботи позивача на посаді судді 10 років і на момент виходу у відставку, зокрема і Законом України “Про судоустрій і статус суддів”, передбачено право судді на зарахування до стажу, яке дає право на відставку та одержання щомісячного довічного грошового утримання за умови роботи на посаді судді не менше як 10 років, половини строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів, календарного періоду проходження строкової військової служби, а також часу роботи на посадах прокурорів і слідчих. Однак, згідно положень чинного законодавства України, стаж роботи на посаді судді, який дає право на відставку та призначення щомісячного довічного грошового утримання є єдиним, обраховується та встановлюється (з`ясовується) Вищою радою правосуддя при розгляді заяви про відставку (прийнятті рішення про звільнення) і застосовується, як для прийняття рішення про відставку, так і для встановлення щомісячного довічного грошового утримання та визначення його розміру. Між тим, матеріали справи не місять доказів оскарження рішення Вищої ради правосуддя 16.11.2021 № 2208/0/15-21 у частині не включення до стажу роботи на посаді судді періоду адвокатської діяльності.
П`ятий апеляційний адміністративний суд погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на таке:
Частиною 1 ст. 126 Конституції України визначено, що незалежність і недоторканність суддів гарантується Конституцією та законами України.
У п. 4 ч. 5 ст. 126 Конституції України зазначено, що підставою для звільнення судді є, зокрема, подання заяви про відставку або про звільнення з посади за власним бажанням.
Організацію судової влади та здійснення правосуддя в Україні, що функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів і забезпечує право кожного на справедливий суд, на час виходу мене у відставку, визначає Закон України “Про судоустрій і статус суддів” від 02 червня 2016 року №1402-VIII (далі - Закон України №1402 із змінами та доповненнями).
Статтею 142 Закону України № 1402 визначено, що судді, який вийшов у відставку, після досягнення чоловіками віку 62 років, жінками - пенсійного віку, встановленого ст. 26 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”, виплачується пенсія на умовах, визначених зазначеним Законом, або за його вибором щомісячне довічне грошове утримання. До досягнення зазначеного віку право на пенсію за віком або щомісячне довічне грошове утримання мають чоловіки 1955 року народження і старші після досягнення ними такого віку: 1) 61 рік - які народилися з 1 січня 1954 року по 31 грудня 1954 року; 2) 61 рік 6 місяців - які народилися з 1 січня 1955 року по 31 грудня 1955 року.
Суддя у відставці, який не досяг віку, встановленого ч. 1 цієї статті, отримує щомісячне довічне грошове утримання. При досягненні таким суддею віку, встановленого частиною першою цієї статті, за ним зберігається право на отримання щомісячного довічного грошового утримання або, за його вибором, призначається пенсія на умовах, визначених Законом України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”.
Щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.
У разі зміни розміру складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання.
Пенсія або щомісячне довічне грошове утримання судді виплачується незалежно від заробітку (прибутку), отримуваного суддею після виходу у відставку. Щомісячне довічне грошове утримання суддям виплачується органами Пенсійного фонду України за рахунок коштів Державного бюджету України.
Як встановлено судом 16.11.2021 Вища рада правосуддя прийняла рішення № від 16.11.2021 № 2208/0/15-21 “Про звільнення ОСОБА_1 з посади судді Березівського районного суду Одеської області у зв`язку з поданням заяви про відставку” (а.с.25-26).
У вказаному рішенні Вищої ради правосуддя зазначено, що додані до заяви документи свідчать, що суддя Березівського районного суду Одеської області ОСОБА_1 має достатній для звільнення у відставку стаж роботи, визначений на підставі статей 116, 137 Закону України від 2 червня 20016 року №1402-VIII “Про судоустрій і статус суддів”, а також абзацу четвертого пункту 34 розділу ХІІ “Прикінцеві та перехідні положення” цього Закону в редакції Закону України “Про Вищу раду правосуддя”.
Відповідно до ст. 92 Конституції України виключно законами України визначаються судоустрій, судочинство, статус суддів.
Згідно з абз. 4 п. 34 розділу XII Прикінцевих та перехідних положень України “Про судоустрій і статус суддів” судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання).
Статтею 142 Закону України “Про судоустрій і статус суддів”, у тому числі, встановлено, що щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.
Відповідно до розрахунку стажу судді Березівського районного суду Одеської області ОСОБА_1 , який дає право на відставку та отримання щомісячного грошового утримання судді у відставці, що проведений станом на 22.11.2021 Березівським районним судом Одеської області (складений на день видання наказу про відрахування зі штату суду у зв`язку з виходом у відставку) всього стаж роботи судді ОСОБА_1 , який дає право на відставку та отримання щомісячного грошового утримання судді у відставці становить 41 рік 4 місяці 10 днів (а.с.8-9).
Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та способом, передбаченими Конституцією та законами України.
За приписами ст.ст. 21, 22 Конституції України права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними; при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.
Статтею 58 Конституції України закріплено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.
Згідно з вимогами ст. 64 Конституції України конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.
Частиною 1 статті 126 Конституції України визначено, то незалежність і недоторканість суддів гарантується Конституцією і законами України.
Однією з гарантій забезпечення незалежності суддів є надання їм за рахунок держави матеріального і соціального захисту, до яких, зокрема, відноситься і щомісячне довічне грошове утримання суддів у відставці.
Як зазначив Конституційний Суд України у своєму рішення № 8-рп/2005 від 11.10.2005, право судді, який перебуває у відставці, на пенсійне або щомісячне довічне грошове утримання є гарантією незалежності працюючих суддів. Щомісячне довічне грошове утримання - це особлива форма соціального забезпечення суддів, зміст якої полягає у гарантованій державою щомісячній звільненій від сплати податків грошовій виплаті, що слугує забезпеченню їх належного матеріального утримання, в тому числі після звільнення від виконання обов`язків судді. Надання судді матеріального захисту є гарантією забезпечення його незалежності. Разом з тим, будь-яке зниження рівня гарантій незалежності суддів суперечить конституційній вимозі неухильного забезпечення незалежного правосуддя.
Крім того, Конституційний Суд України у мотивувальній частині Рішення від 14.12.2011 № 18-рп/2011 вказав на неможливість звуження змісту та об`єму гарантій незалежності суддів, а відповідно, матеріального та соціального забезпечення.
До цього Конституційний Суд України неодноразово висловлював аналогічні правові позиції у відношенні гарантій незалежності суддів, їх матеріального та соціального забезпечення у рішеннях, а саме: від 24.06.1999 № 6-рп/99, від 20.03.2002 № 5-рп/2002 (справа про пільги, компенсації та гарантії), від 01.12.2004 № 19-рп/2004 (справа про припинення дій чи обмеження пільг, компенсацій та гарантій), від 11.10.2005 № 8-рп/2005 (справа про пенсії та щомісячне довічне грошове утримання), від 18.06.2007 № 4-рп/2007 (справа про гарантії незалежності суддів); рішення № 10-рп/2008 від 22.05.2008.
Також, у рішенні Конституційного Суду України від 03.06.2013 № 3- рп/2013 (у справі за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень ст. 2. абз. 2 розділу 11 “Прикінцеві та перехідні положення” Закону України “Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи”, ст. 138 Закону України “Про судоустрій і статус суддів” (справа щодо змін умов виплати пенсій і щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці) зазначено, що визначені Конституцією та законами України гарантії незалежності суддів є невід`ємним елементом їх статусу, поширюються на всіх суддів України та є необхідною умовою здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом. Такими гарантіями є надання їм за рахунок держави матеріального забезпечення (суддівська винагорода, пенсія, щомісячне довічне грошове утримання тощо).
Відповідно до пункту 11 Основних принципів незалежності судових органів (схвалені резолюціями 40/32 та 40/146 Генеральної Асамблеї ООН від 29 листопада та 13 грудня 1985 року) термін повноважень суддів. їх незалежність, безпека, відповідна винагорода, умови служби, пенсії і вік виходу на пенсію повинні належним чином гарантуватися законом.
Вищенаведене узгоджується з положеннями Європейської хартії про закон “Про статус суддів” від 10.07.1998, згідно яких рівень винагороди суддям за виконання ними своїх професійних обов`язків має бути таким, щоб захистити їх від тиску, що може спричинили вплив на їхні рішення або взагалі поведінку суддів і таким чином вплинути на їхню незалежність та неупередженість (пункт 6.1); статус забезпечує судді, який досяг переділеного законом віку для виходу у відставку із посади судді і який здійснював повноваження судді протягом певного строку, право на отримання виплат, рівень яких має бути якомога ближчим до рівня його останньої заробітної плати на посаді судді (пункт 6.4).
Так, згідно із пунктом 54 Рекомендації CM/Rec (2010)12) від 17.11.2010 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам щодо суддів: незалежність, ефективність та обов`язки - “оплата праці суддів повинна відповідати їх професії та виконуваним обов`язкам, а також бути достатньою, щоб захистити їх від дії стимулів, через які можна впливати на їхні рішення. Мають існувати гарантії збереження належної оплати праці на випадок хвороби, відпустки по догляду за дитиною, а також гарантії виплат у зв`язку з виходом на пенсію, які мають відповідати попередньому рівню оплати їх праці”.
Виходячи з наведеного, конституційний статус судді зумовлює обов`язок держави гарантувати достатнє матеріальне забезпечення судді як під час здійснення ним своїх повноважень (суддівська винагорода), так і в майбутньому у зв`язку з досягненням пенсійного віку чи внаслідок припинення повноважень і набуття статусу судді у відставці - щомісячне довічне грошове утримання. Статус судді та його елементи, зокрема, матеріальне забезпечення судді після припинення його повноважень, є не особистим привілеєм, а виступає засобом забезпечення незалежності працюючих суддів і надається для гарантування верховенства права та в інтересах осіб, які звертаються до суду та очікують неупередженого правосуддя.
Аналогічні висновки, також, висловленні у рішенні Ради суддів України “Щодо обчислення стажу роботи для виникнення права на відставку, надбавку за вислугу років та додаткову відпустку” від 13.03.2015 № 20.
Отже, неправомірним є позбавлення судді, набутого статусу (статусу особи, яка має стаж роботи на посаді судді у конкретному кількісному вимірі), оскільки це не узгоджується з принципом правової визначеності.
Враховуючи викладене вище, слідує, що законодавством, яке діяло на момент призначення позивача на посаду судді вперше, після обрання останнього на посаду судді безстроково, та на час роботи позивача на посаді судді 10 років і на момент виходу у відставку, зокрема і Законом України “Про судоустрій і статус суддів”, передбачено право судді на зарахування до стажу, яке дає право на відставку та одержання щомісячного довічного грошового утримання за умови роботи на посаді судді не менше як 10 років, половини строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів, календарного періоду проходження строкової військової служби, а також часу роботи на посадах прокурорів і слідчих.
Вказане підтверджується також положеннями Закону України “Про Вищу раду правосуддя” від 21.12.2016 №1798-VLU, яким були внесені зміни в Закон України “Про судоустрій і статус суддів”, зокрема, пункт 34 Прикінцевих та перехідних положень доповнено абзацом четвертим такого змісту: “Судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання)” і у рішенні Вищої ради правосуддя від 16.11.2021 про звільнення у зв`язку з виходом у відставку міститься посилання також на абз.4 п. 34 Прикінцевих та перехідних положень Закону України “Про судоустрій і статус суддів” в редакції Закону України “Про Вищу раду правосуддя”, що дає підстави для врахування при обчисленні позивачу стажу судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного грошового утримання судді у відставці порядку визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день призначення (обрання) позивача на посаду судді.
При цьому, згідно положень чинного законодавства України, стаж роботи на посаді судді, який дає право на відставку та призначення щомісячного довічного грошового утримання є єдиним, обраховується та встановлюється (з`ясовується) Вищою радою правосуддя при розгляді заяви про відставку (прийнятті рішення про звільнення) і застосовується, як для прийняття рішення про відставку, так і для встановлення щомісячного довічного грошового утримання та визначення його розміру.
Аналогічна позиція була висловлена Верховним Судом у постановах від 06.03.2018 у справі № 308/6953/17, від 19.06.2018 у справі № 243/4448/17, від 11.09.2018 у справі № 428/4671/17, від 01.10.2018 у справі № 541/503/1 7, від 17.10.2018 у справі № 140/263/17, від 23.10.2018 у справі № 686/10100/15-а та від 09.11.2018 у справі № 559/443/17.
На момент виходу позивача у відставку Закон України “Про судоустрій і статус суддів” від 02.06.2016 № 1402-VIII (з наступними змінами і доповненнями) є чинним.
Відповідно до ст. 116 Закону України “Про судоустрій і статус суддів” суддя, який має стаж роботи на посаді судді не менше двадцяти років, що визначається згідно зі статтею 137 цього Закону, мас право подати заяву про відставку.
Згідно зі ст. 137 Закону України “Про судоустрій і статус суддів”, із змінами, внесеними Законом України 12.07.2018 № 2509-VIII “Про внесення змін до Закону України “Про судоустрій і статус суддів” у зв`язку з прийняттям Закону України “Про Вищий антикорупційний суд”, до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України, судді конституційного Суду України; члена Вищої ради правосуддя, Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України; судді в судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу.
Абзацом 4 п. 34 розділу XII “Прикінцеві та перехідні положення” Закону України “Про судоустрій і статус суддів” в редакції Закону України “Про Вищу раду правосуддя” встановлено, що судді, призначені чи обрані на посаду до набрання шості цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання).
Пунктом 11 Перехідних положень Закону України “Про судоустрій і статус суддів” (редакція до 29.03.2015) передбачено, що судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день набрання чинності цим Законом.
Згідно із ч. 4 ст. 43 Закону України “Про статус суддів” (№ 2862-ХІІ від 15.12.1992) судді у відставці, який має стаж роботи на посаді судді не менше 20 років, виплачується за його вибором пенсія або звільнене від сплати податку щомісячне довічне грошове утримання в розмірі 80 відсотків заробітної плати працюючого на відповідній посаді судді. За кожний повний рік роботи понад 20 років на посаді судді розмір місячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але більше ніж до 90 відсотків заробітку судді. До стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, державних арбітрів, арбітрів відомчих арбітражів України, зараховується також час роботи на посадах суддів і арбітрів у судах та державному і відомчому арбітражі колишнього СРСР та республік, що раніше входили до складу СРСР, час роботи на посадах, безпосередньо пов`язаних із керівництвом та контролем за діяльністю судів у Верховному Суді України, в обласних судах, Київському і Севастопольському міських судах, Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях, за діяльністю арбітражів у Державному арбітражі України, Вищому арбітражному суді України, а також на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років.
Статтею 1 Указу Президента України від 10.07.1995 № 584/95 “Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів” (із змінами внесеними згідно з Указом Президента України від 14.11.1995 №1038/95), виданим відповідно до ст. 25 Конституційного Договору між Верховною Радою України та Президентом України про основні засади організації та функціонування державної влади і місцевого самоврядування в Україні на період до прийняття нової Конституції України, було встановлено, що до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років, зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах та період проходження строкової військової служби.
Відповідно до пункту 1 Розділу XV “Перехідні положення” Конституції України закони та інші нормативні акти, прийняті до набуття чинності цією Конституцією, є чинними у частині, що не суперечить Конституції України.
Згідно ч. 3 ст. 106 Конституції України Президент України на основі та на виконання Конституції і законів України видає укази і розпорядження, які є обов`язковими до виконання на території України.
Відповідно до ч. 1 ст. 117 Конституції України, Кабінет Міністрів України в межах своєї компетенції видає постанови і розпорядження, які є обов`язковими до виконання.
У той же час, постановою Кабінету Міністрів України від 11.06.2008 № 545, яка набрала чинності з 01.03.2008 було внесено зміни до постанови Кабінету Міністрів України від 03.09.2005 № 865 “Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів” шляхом доповнення її пункту 3-1 новим абзацом такого змісту: “До стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів та календарний період проходження строкової військової служби”.
З наведеного слідує, що нормативні положення зазначених законодавчих актів є спеціальними щодо врегулювання порядку звільнення судді з посади та наявності необхідних умов для звільнення судді у відставку.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України “Про військовий обов`язок і військову службу” час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Як слідує з матеріалів справи проходження строкової військової служби та навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах підтверджується військовим квитком (а.с.28), послужним списком та розрахунком стажу судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.
Таким чином законодавством, яке діяло на момент призначення позивача на посаду судді, передбачалось право зарахування до стажу, що дає право на відставку та одержання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, періоду проходження строкової військової служби та половину строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах.
Як наслідок врахування відповідачем для встановлення (визначення) розміру щомісячного довічного грошового утримання лише періоду роботи на посаді судді є неправомірним.
Відповідно до ч. 1 ст. 5 КАС України кожна особа мас право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважав, то рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.
Щомісячне грошове утримання судді у відставці, як гарантована щомісячна грошова виплата та вид соціального забезпечення є джерелом існування, доходом та власністю (матеріальним інтересом, захищеним статтею 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).
Стаття 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
У рішенні Європейського суду з прав людини від 26.06.2014 у справі “Суханов та Ільченко проти України” (заяви №68385/10 та №71378/10) зазначено, що зменшення розміру або припинення виплати належним чином встановленої соціальної допомоги може становити втручання у право власності (п. 52).
Громадяни мають бути впевненими у своїх законних очікуваннях, а також в тому, що набуте ними на підставі чинного законодавства право, його зміст та обсяг буде ними реалізовано. Тобто, набуте право не може бути скасоване чи звужене (правові позиції Конституційного Суду України в рішеннях від 22.09.2005 №5-рп/2005, від 22.12.2010 №23- рп/2010, від 11.10.2011 №10-рп/2011).
Таким чином, з`ясувавши та перевіривши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення, враховуючи основні засади адміністративного судочинства, вимоги законодавства України, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення даних позовних вимог.
Щодо позовних вимог в частині визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо відмови ОСОБА_1 у зарахуванні до спеціального стажу судді, що дає право на призначення щомісячного довічного грошового утримання судді, періодів адвокатської діяльності, суд виходить з такого.
Пунктом 11 розділу XIII “Перехідні положення” Закону України “Про судоустрій і статус суддів” передбачено, що судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день набрання чинності цим Законом.
Відповідно до ч. 6 ст. 44 Закону України “Про статус суддів” до стажу роботи, що дає право на одержання надбавки до посадового окладу за вислугу років, крім часу роботи на посадах суддів, зараховується час роботи на посадах слідчих, прокурорських працівників, а також інших працівників, яким законом передбачені такі ж пільги.
Під визначенням “інших працівників”, яким законом передбачені такі ж пільги слід розуміти роботу на посадах державних службовців та службовців, що працювали і працюють в державних органах, розрахунок стажу роботи яких здійснюється відповідно до Закону України “Про державну службу” і постанови Кабінету Міністрів України від 03.05.1994 № 283 “Про порядок обчислення стажу державної служби”.
У рішенні Вищої ради правосуддя від 16.11.2021 про звільнення позивача у зв`язку з виходом у відставку міститься посилання також на абз.4 п. 34 Прикінцевих та перехідних положень Закону України “Про судоустрій і статус суддів” в редакції Закону України “Про Вищу раду правосуддя”, що дає підстави для врахування при обчисленні позивачу стажу судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного грошового утримання судді у відставці порядку визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день призначення (обрання) позивача на посаду судді.
При цьому, згідно положень чинного законодавства України, стаж роботи на посаді судді, який дає право на відставку та призначення щомісячного довічного грошового утримання є єдиним, обраховується та встановлюється (з`ясовується) Вищою радою правосуддя при розгляді заяви про відставку (прийнятті рішення про звільнення) і застосовується, як для прийняття рішення про відставку, так і для встановлення щомісячного довічного грошового утримання та визначення його розміру.
Аналогічна правова позиція була висловлена Верховним Судом у постановах від 06.03.2018 у справі № 308/6953/17, від 19.06.2018 у справі № 243/4448/17, від 11.09.2018 у справі № 428/4671/17, від 01.10.2018 у справі № 541/503/1 7, від 17.10.2018 у справі № 140/263/17, від 23.10.2018 у справі № 686/10100/15-а та від 09.11.2018 у справі № 559/443/17.
Між тим, матеріали справи не місять доказів оскарження рішення Вищої ради правосуддя 16.11.2021 № 2208/0/15-21 у частині не включення до стажу роботи на посаді судді періоду адвокатської діяльності.
З огляду на наведене, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог в цій частині.
З урахуванням зазначеного, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог шляхом:
визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо відмови ОСОБА_1 у зарахуванні до спеціального стажу судді, що дає право на призначення щомісячного довічного грошового утримання судді, періодів проходження військової служби, а також півстроку навчання у вищому юридичному закладі;
зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області зарахувати з 01.09.2023 до спеціального стажу роботи ОСОБА_2 на посаді судді, що дає право на призначення щомісячного довічного грошового утримання судді: половину строку навчання за денною формою у вищому юридичному навчальному закладі - 2 роки 5 місяців, періоду проходження строкової військової служби в лавах РА СРСР - 2 роки 3 місяця 16 днів.
Статтею 90 КАС України передбачено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).  
Надаючи оцінку кожному окремому специфічному доводу всіх учасників справи, що мають значення для правильного вирішення адміністративної справи, суд застосовує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану в пункті 58 рішення у справі “Серявін та інші проти України” (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі “Руїс Торіха проти Іспанії” (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29).
Наведена позиція ЄСПЛ також застосовується у практиці Верховним Судом, що, як приклад, відображено у постанові від 28 серпня 2018 року (справа № 802/2236/17-а).
Суд вважає, що у даній справі ним було надано вичерпну відповідь на всі питання, які входять до предмету доказування у даній справі та виникають при кваліфікації спірних правовідносин як у матеріально-правовому, так і в процесуальному аспектах.
Такий підхід узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини. Так, у рішенні ЄСПЛ від 19 квітня 1993 року у справі “Краска проти Швейцарії” визначено, що ефективність справедливого розгляду досягається тоді, коли сторони процесу мають право представити перед судом ті аргументи, які вони вважають важливими для справи. При цьому такі аргументи мають бути “почуті”, тобто ретельно розглянуті судом. Іншими словами, суд має обов`язок провести ретельний розгляд подань, аргументів та доказів, поданих сторонами. Разом із цим, обов`язок суду обґрунтовувати свої рішення не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (п. 29 рішення ЄСПЛ від 9 грудня 2009 року у справі “Руїс Торіха проти Іспанії”).
Інші доводи апеляційної скарги встановлених обставин справи та висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.
З огляду на вищевикладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування не вбачається.
Згідно з ч. 1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, - залишити без задоволення.
Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 30 січня 2024 року по справі № 420/36176/23, - без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

          Суддя-доповідач 		Г.В. Семенюк	
          Судді	  	С.Д. Домусчі    О.І. Шляхтицький