П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 травня 2024 року 
м. Рівне

Справа № 569/99/24
Провадження № 22-ц/4815/561/24

Головуючий у Рівненському міському суді
Рівненської області: суддя Кучина Н.Г.
Рішення суду першої інстанції ухвалено
(повний текст) 22 лютого 2024 року в м. Рівне
Рівненської області за відсутності учасників справи та їх представників 

Рівненський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ
головуючий: суддя Хилевич С.В.
судді: Гордійчук С.О., Ковальчук Н.М.,
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Укр Кредит Фінанс" на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 22 лютого 2024 року у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Укр Кредит Фінанс" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
в с т а н о в и в:
       У травні 2023 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Укр Кредит Фінанс" (далі - ТОВ "Укр Кредит Фінанс") пред`явило до ОСОБА_1 позов про стягнення заборгованості за кредитним договором в сумі 40 264 гривень. Мотивуючи свої вимоги, покликалось на те, що 07 вересня 2022 року сторони уклали кредитний договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем. Проте всупереч погодженим умовам такого договору, порушуючи вимоги ст. 12 Закону України "Про споживче кредитування", ст.ст. 525, 526, 530, 536, 610, 612 ЦК України, відповідач своїх зобов`язань не виконав і внаслідок цього станом на 29 листопада 2023 року виникла та існувала прострочена заборгованість за процентами в сумі 40 264 гривень. 
       Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 22 лютого 2024 року позов задоволено частково.
       Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ "Укр Кредит Фінанс" заборгованість за кредитним договором № 1083-6066 від 07 вересня 2022 року в розмірі 6480 гривень.
       Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ "Укр Кредит Фінанс" судові витрати у розмірі 2 147,20 гривень.
       При ухваленні рішення суд виходив із того, що позивач відповідно до ст.1048 ЦК України має право стягнути заборгованість за нарахованими та несплаченими процентами за користування кредитними коштами у межах погодженого сторонами строку кредитування. Зі змісту кредитного договору встановлено, що відповідач отримав кредитні кошти в розмірі 4800 гривень строком на 14 днів зі сплатою відсотків в розмірі 2,50 % на добу, тому відсотки за вказаним договором становлять 1680 гривень. Крім того, неповернення фактично отриманих відповідачем коштів (суму кредиту) в розмірі 4800 гривень за договором у передбачений в договорі строк вказувало про порушення прав позивача, а тому суд вважав за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача фактично отриману суму кредитних коштів.
       На рішення суду позивачем подано апеляційну скаргу, де він покликався на його незаконність і необґрунтованість в частині відмови у стягненні процентів за користування кредитом, що полягало в неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи та неправильному застосуванні норм матеріального права.
       На обґрунтування апеляційної скарги зазначалось, що строк дії договору становив 300 днів, а тому проценти за користування кредитом повинні нараховуватись в цих межах, адже строк договору є рівним строку кредитування. Стандартна процентна ставка становить 3,00% за кожен день користування кредитом і застосовується протягом всього строку дії договору, за виключенням строку користування кредитом за зниженою, та/або пільговою процентною ставкою. Лише після закінчення строку кредитування відповідач декілька разів сплачував заборгованість за кредитним договором, а саме 04 жовтня 2022 року в сумі 2 400 гривень та 14 листопада 2023 року в сумі 5 000 гривень, які зарахувались на оплату основного боргу повністю та частково на погашення відсотків. Сплачуючи кредит навіть після закінчення строку дії кредитного договору, відповідач вчинив конклюдентні дії, що свідчить про прийняття умов укладеного кредитного договору, який створив для нього певні цивільні права та обов`язки.
       З наведених підстав просив рішення суду першої інстанції скасувати і прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі та стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ "Укр Кредит Фінанс" загальну суму заборгованості за кредитним договором № 1083-6066 від 07 вересня 2022 року в розмірі 40 264 гривень. 
       Правом надання відзиву на апеляційну скаргу відповідач не скористався, хоча йому про це роз`яснювалось в ухвалі Рівненського апеляційного суду від 03 квітня 2024 року.
       Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи представника позивача, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення.
       Згідно із ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
       Тому судом апеляційної інстанції рішення суду попередньої інстанції переглядається виключно в межах вимоги щодо нарахованих кредитором процентів за користування грошовими коштами, а саме, чи наявні спонукання для стягнення заборгованості в заявленому розмірі.
       Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у т.ч. електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.
       Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
       Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства.
       За правилами ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
       Згідно зі ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.
       Загальні правила щодо форми договору визначено ст. 639 ЦК України, згідно з якою: договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.
       Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
       З прийняттям Закону України "Про електронну комерцію" № 675-VIII (надалі – Закон № 675-VIII) від 03 вересня 2015 року, який набрав чинності 30 вересня 2015 року, на законодавчому рівні встановлено порядок укладення договорів в мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних.
       У статті 3 Закону № 675-VIII визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
       Згідно зі ст.ст. 11, 12 Закону № 675-VIII електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною.
       Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частина 4 статті 11 Закону № 675-VIII).
       Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. (ч. 6 ст. 11 Закону № 675-VIII).
       Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі – ч. 12 ст. 11 Закону № 675-VIII.
       Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
       З копії договору про відкриття кредитної лінії №1083-6066 від 07 вересня 2022 року судом встановлено, що того дня між ТОВ "Укр Кредит Фінанс" та ОСОБА_1 укладено кредитний договір, відповідно до якого кредитодавець відкрив для позичальника невідновлювальну кредитну лінію, за якою надано йому кредит в сумі 4 800 гривень зі сплатою таких відсотків: знижена відсоткова ставка 2,50% в день, стандартна відсоткова ставка 3,00 % в день.
       Даний кредитний договір укладено з використанням інформаційно-телекомунікаційної системи - веб-сайту ТОВ "Укр Кредит Фінанс" (https://creditkasa.com.ua), який є сукупністю інформаційних та телекомунікаційних систем ТОВ "Укр Кредит Фінанс" (кредитодавця), в рамках якої реалізуються технології обробки інформації з використанням технічних і програмних засобів і які у процесі обробки інформації діють як єдине ціле.
       З довідки ТОВ "Укр Кредит Фінанс" видно, що відповідачу 07 вересня 2022 року видано кредитні кошти за договором в сумі 4 800 гривень.
       Звертаючись до суду як на підставу для задоволення своїх вимог позивач посилався на те, що в порушення умов договору та ст. 12 Закону України "Про споживче кредитування", ст.ст. 525, 526, 530, 536, 610, 612 ЦК України відповідач своїх зобов`язань не виконав і внаслідок цього станом на 29 листопада 2023 року існувала прострочена заборгованість за процентами в сумі 40 264 гривень.
       До позовної заяви надавались такі документи, які, на переконання ТОВ "Укр Кредит Фінанс", доводять факт узгодження умов договору, а саме роздруківка тексту кредитного договору; копія правил надання споживчих послуг; витяг з реєстру банків; копія листа-довідки про перерахування коштів від фінансово-розрахункової установи; розрахунок заборгованості за кредитним договором, паспорт споживчого кредиту.
       Судом попередньої інстанції стягнуто з ОСОБА_1 на користь позивача 6 400 гривень. 
       Разом з тим, на думку ТОВ "Укр Кредит Фінанс", в суду були відсутні правові підстави для зменшення розміру нарахованих відсотків за користування кредитом. 
       При цьому аргументи апеляційної скарги не спонукають до скасування рішення в оскаржуваній частині та задоволення позову в повному обсязі. 
       Так, апеляційним судом було встановлено, що за кредитним договором нарахування відсотків здійснювалось поза межами встановленого строку кредитування і усупереч узгодженій вартості кредиту. 
        В наданому кредитодавцем примірнику договору про відкриття кредитної лінії обумовлено сукупну вартість кредиту лише в розмірі 6 480 гривень, яка включає 4 800 гривень суми кредиту та 1 680 гривень процентів за користування кредитними коштами. Строк повернення кредитних коштів (перший базовий період) складав 14 календарних днів, відповідно термін повернення кредитних коштів - до 20 вересня 2022 року.
       За правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18), право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.
       Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч.2 ст. 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється.
       Права та інтереси кредитодавця в охоронюваних правовідносинах забезпечуються частиною другою ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання, однак в порядку вказаної правової норми такої позовної вимоги заявлено не було. Тому суд не вправі вийти за межі заявлених вимог з огляду на дію принципу диспозитивності цивільного судочинства (ст. 13 ЦПК України).
       Так, у тексті кредитного договору вказується й про те, що строк кредитування складає 300 днів – до 04 липня 2023 року. Строк договору є рівними строку кредитування, однак в частині виконання зобов`язань договір діє до повного та належного виконання сторонами своїх зобов`язань.
       При цьому обумовлено, що орієнтовна загальна вартість кредиту на дату укладення договору (за весь строк кредитування) складає 48 000 гривень та включає в себе суму кредиту та проценти за користування кредитом в розмірі 43 200 гривень. 
       Реальна річна ставка процентна ставка на дату укладення цього договору складала 1 139 965%.
       Тобто в наданій до справи копії кредитного договору визначаються фактично три строки, в межах який здійснюється повернення отриманих позичальником грошових коштів. 
       Тому при вирішенні спірних правовідносин колегія апеляційного суду вважає за необхідне застосувати положення принципу contra proferentem.
       В постанові Верховного Суду від 05 жовтня 2022 року у справі № 352/1950/15-ц (провадження № 61-2973св22) зазначено, що договір як приватноправова категорія, оскільки є універсальним регулятором між учасниками цивільних відносин, має на меті забезпечити регулювання цивільних відносин, та має бути спрямований на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Тлумачення правочину - це з`ясування змісту дійсного одностороннього правочину чи договору (двостороннього або багатостороннього правочину), з тексту якого неможливо встановити справжню волю сторони (сторін). Потреба в тлумаченні виникає в разі різного розуміння змісту правочину його сторонами, зокрема при невизначеності і незрозумілості буквального значення слів, понять і термінів. Згідно з частиною першою ст. 637 ЦК України тлумачення умов договору здійснюється відповідно до ст. 213 ЦК України.
       В постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 травня 2022 року у справі № 944/3046/20 (провадження № 61-19719св21) зроблено висновок, що у разі, якщо з`ясувати справжній зміст відповідної умови договору неможливо за допомогою загальних підходів до тлумачення змісту правочину, передбачених у ч.ч. 3, 4 ст. 213 ЦК України, слід застосовувати тлумачення "contra proferentem". "Contra proferentem" (лат. "verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem") - слова договору повинні тлумачитися проти того, хто їх написав. Особа, яка включила ту або іншу умову в договір, повинна нести ризик, пов`язаний з неясністю такої умови. Це правило застосовується не тільки в тому випадку, коли сторона самостійно розробила відповідну умову, але й тоді, коли сторона скористалася стандартною умовою, що була розроблена третьою особою. Це правило підлягає застосуванню не тільки щодо умов, які "не були індивідуально узгоджені" ("no individually negotiated"), але також щодо умов, які хоча і були індивідуально узгоджені, проте були включені в договір "під переважним впливом однієї зі сторін". Тобто contra proferentem має застосовуватися у разі, якщо є два різні тлумачення умови (чи умов) договору, а не дві відмінні редакції певної умови (умов) договору, з врахуванням того, що: contra proferentem має на меті поставити сторону, яка припустила двозначність, в невигідне становище. Оскільки саме вона допустила таку двозначність; contra proferentem спрямований на охорону обґрунтованих очікувань сторони, яка не мала вибору при укладенні договору (у тому числі при виборі мови і формулювань); contra proferentem застосовується у тому випадку, коли очевидно, що лише одна сторона брала участь в процесі вибору відповідних формулювань чи формулюванні тих або інших умов в договорі чи навіть складала проект усього договору або навіть тоді, коли сторона скористалася стандартною умовою, що була розроблена третьою особою; у разі неясності умов договору тлумачення умов договору повинно здійснюватися на користь контрагента сторони, яка підготувала проект договору або запропонувала формулювання відповідної умови. Поки не доведене інше, презюмується, що такою стороною була особа, яка є професіоналом у відповідній сфері, що вимагає спеціальних знань.
       Отже, при стягненні заявленої позивачем заборгованості необхідно керуватись чітко обумовленими між контрагентами кредитного договору умовами, якими визначено ціну кредиту у 1 680 гривень, а строк кредитування - в 14 день, а не завуальованими умовами, які дозволяють кредитодавцю вийти за межі узгодженого строку та нарахувати непропорційно великі суми грошових коштів за користування кредитом. Це не відповідає засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права.
       Відповідно до ч.4 ст. 42 Конституції України держава захищає права споживачів.
       З огляду на обставини справи та вимоги закону вихід апеляційного суду за межі доводів і вимог апеляційної скарги порушить засади диспозитивності і змагальності процесу, адже позивач не вимагає скасування рішення у відповідній частині, а відповідачем апеляційної скарги з наведенням таких підстав для скасування рішення суду не подано. 
       Визначені процесуальним законодавством межі перегляду справи апеляційним судом передбачають перевірку рішення суду першої інстанції лише в тій частині, в котрій воно було оскаржене, і лише з урахуванням наведених у апеляційний скарзі доводів. 
       Отже, відсутні правові підставі для частково скасування рішення міського суду, виходу апеляційним судом за межі апеляційної скарги та стягнення з відповідача на користь заявника меншої суми заборгованості за відсотками, ніж стягнув суд попередньої інстанції.
       Підставою для залишення оскаржуваного рішення без змін відповідно до ст. 375 ЦПК України є додержання судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при його ухваленні.
       Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд
п о с т а н о в и в:
       Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Укр Кредит Фінанс" залишити без задоволення, а рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 22 лютого 2024 року – без змін.
       Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.
       Якщо в судовому засіданні оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий:                                                С.В. Хилевич

Судді:                                                                С.О. Гордійчук

                                                               Н.М. Ковальчук