ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
33601 м.Рівне, вул.Яворницького, 59

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

05 червня 2024 року                                                                               Справа № 918/1099/23 

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючий суддя Грязнов В.В., суддя Павлюк І.Ю. ,  суддя Розізнана І.В. 

секретар судового засідання Петрук О.В., 

представники учасників справи:
позивача -               Бречко М.П.;   
відповідача -           Грицай І.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Експертно-технологічний центр охорони праці» на рішення господарського суду Рівненської області від 19.02.2024, повний текст якого виготовлено 27.02.2024 у справі №918/1099/23 (суддя Войтюк В.Р.)

за позовом               Товариства з обмеженою відповідальністю «Експертно-технологічний   
                         центр охорони праці» с.Корнин Рівненська обл. 
до                          Товариства з обмеженою відповідальністю «Рівненський експертно-
                         технічний центр праці» м.Рівне    
про стягнення    140 000 грн заборгованості по розрахунках,-

В жовтні 2023 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Експертно-технічний центр охорони праці» звернулося до Господарського суду Рівненської області з позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Рівненський експертно-технічний центр праці» 140000,00 грн боргу за Договором про надання послуг №ЕЦ-00001085/729 від 07.09.2021. (т.1, арк. справи 1-3).
Рішенням господарського суду Рівненської області від 19.02.2024 у справі №918/1099/23 в задоволенні позову відмовлено. (т.1, арк.справи 168-177).
Постановляючи рішення господарський суд першої інстанції виходив з того, що Позивачем не доведено наявність підстав для стягнення грошових коштів за договором про надання послуг №ЕЦ-00001085/729 від 07.09.2021, натомість виснував, що грошові кошти перераховані саме на підставі відсутнього в матеріалах справи договору №729 від 01.09.2021.
Місцевий суд також зазначив, що оскільки Відповідач не є стороною договору, а стороною є Державне підприємство «Рівненський ЕТЦ», то є необґрунтованим покладення на Відповідача обов`язку з відшкодування грошових коштів.

Не погоджуючись із рішенням, Позивач-ТОВ «Експертно-технологічний центр охорони праці» подало скаргу до Північно-західного апеляційного господарського суду, в якій просить поновити термін для подачі апеляційної скарги, скасувати рішення господарського суду Рівненської області від 19.02.2024 у даній справі та прийняти нове, яким задоволити позовні вимоги. Судові витрати покласти на Відповідача.(т.2, арк.справи 1-13).
Обґрунтовуючи скаргу апелянт зазначає, що рішення суду першої інстанції є незаконним та необґрунтованим, ухваленим за неповного з`ясування обставин, які мають значення для справи та з порушенням норм процесуального права і неправильним застосуванням норм матеріального права. На думку Скаржника, при винесенні оскаржуваного рішення судом першої інстанції порушено наступне:
- невірно встановлено фактичні обставини справи та невірно застосовано норми статей 104-108 Цивільного кодексу України, внаслідок чого помилково виснувано, що перехід прав та обов`язків від Державного підприємства до ТОВ «Рівненський експертно-технічний центр праці» пов`язується безпосередньо із складанням передавального акта та внесенням майна до статут-ного капіталу правонаступника та поданням ТОВ «Експертно-технічний центр охорони праці» кредиторських вимог про наявність заборгованості;
- через помилкове невстановлення фактичних обставин справи та помилкове застосування норм процесуального права, а саме: ч.1 ст.74, статей 75-79 та 86 ГПК України судом виснувано про відсутність порушень майнових прав Позивача і тому відмовлено у задоволенні позову.
Скаржник зауважує, що попри незаперечення Відповідачем факту існування договірних відносин, останній визнає їх в рамках іншого договору ніж того, відповідно до якого були проведені платежі. Оскільки при цьому Відповідач не надає примірника іншого договору, припускаючись суперечливих правових позицій, Позивач стверджує, що висновки суду першої інстанції про здійснення платежів в рамках договору №729 від 01 вересня 2021 року та наявність між сторонами договірних відносин згідно вказаного договору – не підтверджені доказами та ґрунтуються на припущеннях.
Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 02.04.2024 відкрито апеляційне провадження у справі №918/1099/23. Відповідачу встановлено строк для надання суду відзиву на апеляційну скаргу та доказів надсилання (надання) Скаржнику копії відзиву, а також вирішено розглядати апеляційну скаргу без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в порядку письмового провадження.(т.2, арк.справи 43).
30.04.2024 до апеляційного суду надійшов відзив, в якому ТОВ «Рівненський екпертно-технічний центр праці» просить залишити апеляційну скаргу ТОВ «Експертно-технічний центр охорони праці» без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін.(т.2, арк.справи 45-49).
14.05.2024 через підсистему «Електронний суд» надійшла заява, в якій ТОВ «Експертно-технологічний центр охорони праці» просить повернутися до розгляду клопотань поданих до суду першої інстанції: про проведення експертизи від 12.02.2024 та про витребування доказів судом від 12.02.2024.(т.2, арк.справи 57-60).
Ухвалою суду від 24.05.2024 задоволено клопотання Скаржника про розгляд справи з повідомленням (викликом) учасників справи. Справу призначено до розгляду на 05.06.2024.(т.2, арк.справи 65-67, 71).
05.06.2024 через канцелярію суду Відповідачем подано заперечення на клопотання про призначення експертизи. Ухвалою суду від 05.06.2024 у задоволенні клопотання ТОВ «Експертно-технологічний центр охорони праці» про призначення судової експертизи у справі №918/1099/23 відмовлено.(т.2, арк.справи 73-78, 113).

В судовому засіданні апеляційної інстанції 05.06.2024 представник Відповідача заперечив проти доводів та вимог апеляційної скарги на рішення господарського суду Рівненської області. Представник Позивача підтримав доводи скарги, просив скасувати рішення, прийнявши нове про задоволення позову.
Розглянувши доводи апеляційної скарги, заслухавши представників, вивчивши матеріали справи, наявні в ній докази, перевіривши правильність додержання судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, Північно-західний апеляційний господарський суд
ВСТАНОВИВ:
Як вбачається з матеріалів справи, Державним підприємством «Рівненський експертно-технічний центр Держпраці»-виконавцем та Товариством з обмеженою відповідальністю «Рівненський екпертно-технічний центр праці»-замовником 07.09.2021 укладено Договір про надання послуг №ЕЦ-00001085/729, відповідно до п.1.1. якого, виконавець зобов`язується за завданням замовника впродовж строку дії Договору надавати послуги з технічної діагностики обладнання, а замовник зобов`язується приймати і оплачувати такі послуги у строки та на умовах визначених цим договором.(т.1, арк. справи 8-11).
Сторонами не заперечується, що 21.06.2023 відбулася зміна найменування юридичної особи замовника з ТОВ «Рівненський експертно-технічний «Центр охорони праці» на Товариство з обмеженою відповідальністю «Експертно-технічний центр охорони праці» (Позивач у справі).
Крім того, 26.07.2023 Державне підприємство «Рівненський експертно-технічний центр Держпраці»-виконавець перетворено в Товариство з обмеженою відповідальністю «Рівненський експертно-технічний центр праці» (Відповідач у справі).
Матеріалами справи стверджено, що на підставі договору, Позивач перерахував на рахунок Державного підприємства «Рівненський експертно-технічний центр Держпраці» 422 795,39 грн, зокрема: 10.06.2022 згідно платіжного доручення №165 – 50 000,00 грн; 01.07.2022 згідно платіжного доручення №192 – 300 000,00 грн 20.07.2022 та згідно платіжного доручення №203 – 72 795,39 грн.(т.1, арк.справи 14-16).
Не заперечуючи, що Позивач у рамках договору №ЕЦ-00001085/729 про надання послуг від 07.09.2021 не надав Відповідачу завдань, замовлень щодо надання послуг з технічної діагностики обладнання, сторони провели звірку розрахунків за період 01.01.2022 – 04.08.2022, за наслідками якої склали Акт. З Акта вбачається, що заборгованість Відповідача станом на 04.08.2022 складала  422 795,39 грн.(т.1, арк.справи 17). 
Матеріали справи свідчать, що гарантійним листом №113/02-15 від 26.08.2022 Дер-жавне підприємство «Рівненський експертно-технічний центр Держпраці» зобов`язалося до 25.12. 2022 погасити заборгованість, що виникла перед ТзОВ «Експертно-технічний центр охорони праці» в рамках договору №ЕЦ-00001085/729 про надання послуг від 07.09.2021.(т.1, арк.справи 20).
Зважаючи на те, що Позивач не направив Відповідачу конкретних завдань, замовлень щодо надання послуг з технічної діагностики обладнання, Відповідачем частково повернуто одержані кошти, а саме: 16.08.2022 згідно платіжного доручення №295 – 50 000,00 грн та згідно платіжного доручення №296 – 72 795,39 грн, 15.09.2022 згідно платіжного доручення №314 – 50 000,00 грн, 20.10.2022 згідно платіжного доручення №352 – 80 000,00 грн та 08.11.2022 згідно платіжного доручення №372 – 30 000,00 грн.(т.1, арк.справи 18-19, 21-23).
З матеріалів справи слідує, що 24.07.2023, з метою досудового врегулювання спірного питання, Позивач направив Державному підприємству «Рівненський експертно- технічний центр Держпраці» претензію з вихідним №6, в якій просить повернути ТОВ «Експертно-технічний центр охорони праці» безспірну заборгованість в розмірі 140 000,00 грн.(т.1, арк.справи 12-13).
Натомість Відповідачем вимоги даної претензії не задоволено.
Оскільки Позивачем перераховано 422 795,39 грн, а Відповідачем повернуто лише 282 795, 39 грн – ТОВ «Експертно-технічний центр охорони праці» звернулося до суду з позовом про стягнення з ТОВ «Рівненський експертно-технічний центр праці» 140 000,00 грн заборгованості.
Як зазначалось вище, Господарський суд Рівненської області рішенням від 19.02.2024 відмовив у задоволенні позову.(т.1, арк.справи 168-177).

Перевіривши додержання судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга Позивача на рішення суду першої інстанції обґрунтована та підлягає задоволенню, з огляду на наступне:
Переглядаючи рішення суду першої інстанції, колегія суддів приймає до уваги, що у відповідності до ч.1 ст.269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Предметом даного спору є заборгованість за договором надання послуг.
Статтею 15 Цивільного кодексу України (надалі в тексті – ЦК України) визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Згідно з ч.1 п.2 ч.2 ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання правочину недійсним.
ТОВ «Експертно-технічний центр охорони праці» в позовній заяві просить стягнути 140000,00 грн боргу за Договором з ТОВ «Рівненський експертно-технічний центр праці», якого вважає правонаступником Державного підприємства «Рівненський експертно-технічний центр Держпраці», позаяк послуги за укладеним Договором не замовлялися і сплачені грошові кошти підлягають поверненню.
Щодо правонаступництва Відповідача, то колегія суддів виходить з наступного.
Відповідно до ч.1 ст.104 ЦК України, юридична особа припиняється в результаті реоргані-зації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. У разі реорганізації юридичних осіб майно, права та обов`язки переходять до правонаступників.
Статтею 106 ЦК України передбачено, що злиття, приєднання, поділ та перетворення юри-дичної особи здійснюються за рішенням його учасників або органу юридичної особи, уповноваж-женого на це установчими документами, а у випадках, передбачених законом, – за рішенням суду  або відповідних органів державної влади. Законом може бути передбачено одержання згоди від-повідних органів державної влади на припинення юридичної особи шляхом злиття, приєднання, поділу, перетворення.
Отже, законодавець визначив дві форми припинення юридичної особи – в результаті реорганізації або в результаті ліквідації, а також визначив наслідки припинення юридичної особи в результаті реорганізації, які, на відміну від припинення юридичної особи в результаті ліквідації, полягають, зокрема, у переході майна, прав і обов`язків до правонаступників.
Як вбачається з матеріалів справи, 17.01.2022 наказом №17 прийнято рішення: «припинити Державне підприємство «Рівненський експертно-технічний центр Держпраці» (код за ЄДРПОУ 22560691) шляхом перетворення у господарське товариство з обмеженою відповідальністю «Рівненський експертно-технічний центр праці (код за ЄДРПОУ 22560691).
У відповідності до приписів ст.108 ЦК України, перетворенням юридичної особи є зміна її організаційно-правової форми.
Матеріалами справи стверджено, що 26.07.2023 Державне підприємство «Рівненський експертно-технічний центр Держпраці» перетворено в ТОВ «Рівненський експертно-технічний центр праці».
Тому, колегія суддів погоджується з твердженням Скаржника, що вищезазначеним наказом №17 державне підприємство було припинено шляхом перетворення у господарське товариство. 
Апеляційним судом встановлено, що згідно відомостей Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб – підприємців та громадських формувань Товариство з обмеже-ною відповідальністю «Рівненський експертно-технічний центр праці» (ТОВ «Рівненський ЕТЦ») у графі «Дані про юридичних осіб, правонаступником яких є зареєстрована юридична особа: повне найменування, ідентифікаційний код» – Державне підприємство «Рівненський експертно-технічний центр Держпраці», Код ЄДРПОУ: 22560691, яка утворена в результаті перетворення.(т.2, арк. справи 111).
Частиною 6 статті 4 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб – підприємців та громадських формувань» передбачено, що у разі перетворення юридичних осіб здійснюється державна реєстрація припинення юридичної особи, що припи-няється у результаті перетворення, та державна реєстрація новоутвореної юридичної особи. Перетворення вважається завершеним з дати державної реєстрації новоутвореної юридичної особи.
Колегія суддів приймає до уваги, що при реорганізації юридичної особи відбувається універсальне правонаступництво, за якого все майно особи, як сукупність прав та обов`язків, що їй належать, переходить до правонаступника чи правонаступників. При цьому в цій сукупності переходять усі окремі права та обов`язки, які належали на момент правонаступництва право-попереднику незалежно від їх виявлення на той момент. Ухвалюючи рішення про реорганізацію, уповноважений орган юридичної особи спрямовує свою волю на передачу не окремого майна, прав або обов`язків, а усієї їх сукупності. Аналогічний висновок наведений у пунктах 37, 38 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16.06.2020 у справі №910/5953/17, пункті 53 постанови Верховного Суду від 01.12.2022 у справі №917/436/21.
Із зазначених підстав, колегія суддів робить висновок, що в даному випадку відбулася не ліквідація Державного підприємства «Рівненський експертно-технічний центр Держпраці», а зміна організаційно-правової форми існуючої юридичної особи (припинення внаслідок реорга-нізації), при цьому оскільки код ЄДРПОУ залишився незмінним – 22560691, то відповідно до ст.104 ЦК України все майно, права та обов`язки перейшли до юридичної особи, що утворилась.
Тому, з урахуванням гарантійного листа Державного підприємства «Рівненський експертно-технічний центр Держпраці» №113/02-15 від 26.08.2022, в якому останнє зобов’-язалося до 25.12.2022 погасити існуючу заборгованість, що виникла в рамках договору №ЕЦ-00001085/729 про надання послуг від 07.09.2021.(т.1, арк.справи 20) та платіжних доручень, якими стверджується неповне погашення заборгованості перед Позивачем, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що після перетворення, непогашена заборгованість перед Позивачем перейшла до Відповідача, як універсального правонаступника.

Поруч з тим, ухвалюючи оскаржуване рішення суд першої інстанції вказав, що відсутність в передавальному акті кредиторської заборгованості перед Позивачем виключає підстави для відшкодування грошових коштів Відповідачем. Проте, з таким висновком не погоджується суд апеляційної інстанції з огляду на наступне.
Порядок припинення юридичної особи шляхом злиття, приєднання, поділу та перетво-рення регламентовано ст.107 ЦК України, за приписами якої кредитор може вимагати від юридичної особи, що припиняється, виконання зобов`язань якої не забезпечено, припинення або дострокового виконання зобов`язання, або забезпечення виконання зобов`язання, крім випадків, передбачених законом. Після закінчення строку для пред`явлення вимог кредиторами та задоволення чи відхилення цих вимог комісія з припинення юридичної особи складає пере-давальний акт (у разі злиття, приєднання або перетворення) або розподільчий баланс (у разі поділу), який має містити положення про правонаступництво щодо майна, прав та обов`язків юридичної особи, що припиняється шляхом поділу, стосовно всіх її кредиторів та боржників, включаючи зобов`язання, які оспорюються сторонами.
Передавальний акт та розподільчий баланс затверджуються учасниками юридичної особи або органом, який прийняв рішення про її припинення, крім випадків, встановлених законом. Порушення положень частин другої та третьої цієї статті є підставою для відмови у внесенні до Єдиного державного реєстру запису про припинення юридичної особи та державній реєстрації створюваних юридичних осіб – правонаступників.
Відтак, лише при припиненні суб`єкта господарювання шляхом поділу в розподільчому балансі визначається правонаступництво. Внаслідок же злиття, приєднання або перетворення правонаступником є лише одна особа і будь-який розподіл прав та обов`язків при таких видах реорганізації неможливий.
При цьому не має значення, чи при перетворенні вказано в передавальному акті про правонаступництво щодо певного майна, прав чи обов`язків, адже правонаступник лише один, що унеможливлює виникнення будь-яких спорів щодо переходу майна, прав чи обов`язків. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої палати Верховного Суду від 16.06. 2020 у справі №910/5953/17, постановах Верховного Суду від 20.01.2022 у справі №922/347/21 та від 31.10.2023 року по справі №910/823/22.
Таким чином, відсутність у передавальному акті ДП «Рівненський експертно-технічний центр Держпраці» від 24.07.2023 певного майна чи зобов`язань не свідчить, що Відповідач не став правонаступником за ними, оскільки ТОВ «Рівненський експертно-технічний центр праці» як єдиним правонаступником прийнято усе майно та усі зобов`язання державного підприємства, яке припинилося шляхом перетворення.

Наявні в матеріалах справи платіжні доручення №165 від 10.06.2022, №192 від 01.07.2022 та №203 від 20.07.2022, в полях «призначення платежу» містять посилання на договір №729 від 01.09.2021.
Надаючи оцінку доказам у даній справі, колегія суддів приймає до уваги, що основними засадами судочинства, згідно зі статтею 129 Конституції України є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Як одну із засад (принципів) господарського судочинства законодавцем визначено змагальність сторін (п.4 ч.3 ст.2 ГПК України).
Колегія суддів наголошує, що принцип змагальності полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається на підтвердження чи заперечення вимог.
Простіше кажучи, позивач стверджує про існування певної обставини та подає відповідні докази, а відповідач може спростувати цю обставину, подавши власні докази. Про перевагу однієї позиції над іншою суд і виносить власне рішення.
Тому в даному випадку, саме Відповідач згідно з принципом змагальності має довести наявність іншого Договору на виконання якого була здійснена передоплата ТОВ «Експертно-тех-нічний центр охорони праці», а перекладення цього обов`язку на Позивача або на суд нівелює застосування принципу змагальності.
Принцип змагальності передбачає покладення тягаря доказування на сторони, однак не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою ту обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню у спосіб, який дозволить дотриматись переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної стороною обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. Такий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 02.10.2018 у справі №910/18036/17.
Апеляційний господарський суд приймає до уваги, що 17.10.2019 набув чинності Закон України від 20.09.2019 №132-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні», яким, зокрема внесено зміни до ГПК України та змінено назву статті 79 ГПК України з «Достатність доказів» на нову «Вірогідність доказів» та викладено її у новій редакції з фактичним впровадженням у господарський процес стандарту доказування «вірогідність доказів». 
Стандарт доказування «вірогідність доказів», на відміну від «достатності доказів», під- креслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто, з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати саме ту їх кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.
Відповідно до статті 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтверд-ження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були.
Цей принцип вимагає насамперед рівності сторін спору в їхніх процесуальних можливостях щодо подання доказів і пояснень у судовому провадженні (рішення Європейського суду з прав людини у справах «Dombo Beheer B.V. v. The Netherlands» від 27.10.1993 та «Ankerl v. Switzerland» від 23.10.1996).
Господарський договір, згідно ст.173 Господарського кодексу України (надалі в тексті – ГК України) є однією з підстав виникнення господарських зобов`язань і є обов`язковим для вико-нання сторонами. Аналогічно врегульовано підстави виникнення господарського зобов`язання у ст. 11, 629 Цивільного кодексу України (надалі в тексті – ЦК України).
Підставами виникнення господарських зобов`язань відповідно до ст.174 ГК України є, зокрема, договори.
За частиною 2 статті 530 ЦК України у разі, коли строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випли-ває із договору або актів цивільного законодавства. 

Так, матеріалами справи стверджено, що 07.09.2021 ТОВ «Рівненський екпертно-тех-нічний центр праці» та ДП «Рівненський експертно-технічний центр Держпраці», правонаступ-ником якого є ТОВ «Рівненський експертно-технічний центр праці» було укладено договір надання послуг №ЕЦ-00001085/729. На виконання даного договору, Позивачем було здійснено передоплату декількома платежами на загальну суму 422 795,39 грн.
Сторони не заперечують, що Позивач не надав Відповідачу завдань, замовлень щодо надання послуг з технічної діагностики обладнання. В подальшому Відповідач частково повернув Позивачу перераховані раніше грошові кошти в сумі 282 795,39 грн, однак залишок в сумі 140000, 00 грн не повернув, що і становить заборгованість.
При цьому, з огляду на відсутність в матеріалах справи іншого договору №729 від 01.09.2021 – посилання в платіжних дорученнях на дату «01.09.2021» колегія суддів вважає тех-нічною помилкою, рівно як і зазначення скороченого номеру Договору « 729».
Крім цього, матеріали справи не містять, а Відповідачем не надано доказів існування іншого договору між Позивачем та Відповідачем, на виконання якого здійснювалося перераху-вання коштів. Тому, враховуючи відсутність доказів повернення Державним підприємством «Рівненський експертно-технічний центр Держпраці» всієї суми передплати для ТОВ «Екс-пертно-технічний центр охорони праці», наявності універсального правонаступництва Відпові-дача та принцип «вірогідності доказів»,– колегія суддів дійшла висновку, що доводи Позивача є обґрунтованими, а позов таким, що підлягає задоволенню. Відтак з ТОВ «Рівненський експертно-технічний центр праці» належить стягнути на користь ТОВ «Експертно-технічний центр охорони праці» 140 000,00 грн заборгованості.
Щодо доказів, поданих Відповідачем разом із запереченнями на клопотання про призна-чення експертизи, серед яких: копія довідки від 04.06.2024, фінансова звітність малого підпри-ємства за 2021-2023 роки, копія наказу від 03.03.2024, копія звірювальної відомості результатів інвентаризації основних засобів, колегія суддів зазначає наступне.
За приписами ч.3 ст.269 ГПК України – докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Апеляційний суд враховує, що подані Відповідачем документи існували на момент розгляду справи в суді першої інстанції, однак останній не обґрунтував неможливості подання даних документів під час розгляду справи в суді першої інстанції та не подав клопотання про поновлення строку для такого подання, відтак подані Відповідачем документи до заперечень від 05.06.2024 не можуть прийматись апеляційним судом до розгляду в якості доказів у справі.

За наслідками перегляду оскаржуваного рішення, колегії суддів вважає, що судом першої інстанції неправильно застосовано норми матеріального права та зроблено невірний висновок щодо безпідставності позовних вимог, тому рішення господарського суду Рівненської області від 19.02.2024 у справі №918/1099/23 належить скасувати в повному обсязі та ухвалити нове рішення про задоволення позову.
При цьому, колегія суддів враховує позицію Європейського суду з прав людини щодо п.1 ст.6 Конвенції, яка зобов`язує національні суди обґрунтовувати свої рішення. Це зобов`язання не можна розуміти як таке, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, і питання дотри-мання цього зобов`язання має вирішуватись виключно з огляду на обставини справи (див.  рішення від 09.12.1994 у справах «Руіз Торія проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain), п.29, та «Гарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява №30544/96, п.26). Ці принципи застосовувалися в низці справ проти України (див., наприклад, рішення від 15.11.2007 у справі «Бендерський проти України» (Benderskiy v.Ukraine), заява №22750/02, п.42-47; від 18.07.2006 у справі «Проніна проти України» (Pronina v. Ukraine), заява №63566/00, п.25; від 07.10.2010 у справі «Богатова проти України» (Bogatova v. Ukraine), заява №5231/04, п.18, 19).
Статтею 74 ГПК України передбачено обов`язок кожної із сторін довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.(ст.86 ГПК України).
З огляду на зазначене, колегія суддів вважає, що наявні всі підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції з підстав ст.277 ГПК України через неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, визнання судом першої інстанції установленими обставин, що мають значення для справи, які не були доведеними та невідповідності обставинам справи висновків, викладених у рішенні, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення.
Крім того, задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції, відповідно до ст.129 ГПК України зумовлює покладення на ТОВ «Рівненський експертно-техніч-ний центр праці» витрат ТОВ «Експертно-технологічний центр охорони праці» в сумі 2 684,00 грн зі сплати судового збору за подання позовної заяви та  4 026,00 грн зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги.
Керуючись ст.34, 86, 129, 232, 233, 240, 269, 275, 277, 282, 284, 287 Господарського про-цесуального кодексу України, Північно-західний апеляційний господарський суд
ПОСТАНОВИВ:
1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Експертно-технологіч-ний центр охорони праці» на рішення господарського суду Рівненської області від 19.02.2024 у справі №918/1099/23 задоволити.
2. Рішення господарського суду Рівненської області від 19.02.2024 у справі №918/1099/23 скасувати та ухвалити нове, яким позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Експертно-технологічний центр охорони праці» задоволити.
3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Рівненський експертно-техніч-ний центр праці» (код ЄДРПОУ 22560691, 33028, м.Рівне, вул.Казимира Любомирського, буд.7) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Експертно-технологічний центр охорони праці» (код ЄДРПОУ 44403851, 35304, Рівненська обл., Рівненський р-н, с.Корнин, вул. Центральна, буд.74-Б) 140 000,00 грн боргу.
4. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Рівненський експертно-техніч-ний центр праці» (код ЄДРПОУ 22560691, 33028, м.Рівне, вул.Казимира Любомирського, буд.7) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Експертно-технологічний центр охорони праці» (код ЄДРПОУ 44403851, 35304, Рівненська обл., Рівненський р-н, с.Корнин, вул. Центральна, буд.74-Б) 2 684,00 грн витрат зі сплати судового збору за подання позовної заяви та  4 026,00 грн витрат зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги.
5. Доручити місцевому господарському суду видачу відповідних наказів.
6. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і не підлягає оскарженню до Верхов-ного Суду за виключенням випадків, передбачених ст.287 ГПК України.
7. Матеріали справи №918/1099/23 повернути до господарського суду Рівненської області.

Головуючий  суддя                                                                      Грязнов В.В. 

Суддя                                                                                              Павлюк І.Ю.  

Суддя                                                                                              Розізнана І.В.