КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

Апеляційне провадження                                                             Доповідач- Ратнікова В.М.
№ 22-ц/824/6700/2024

П О С Т А Н О В А
 
І М Е Н Е М     У К Р А Ї Н И
 
  м. Київ                                                                                              Справа № 752/25533/23
 
10 червня 2024 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів  Судової палати з розгляду цивільних справ:
 
головуючого судді  - Ратнікової В.М.
суддів                         - Борисової О.В.    
                                    - Кирилюк Г.М.
при секретарі             -  Уляницькій М.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника позивача Приватного акціонерного товариства «Банк Фамільний» Крилова Миколи Дмитровича на ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва від 19 грудня 2023 року, постановлену під головуванням судді Ольшевської І.О., у цивільній справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Банк Фамільний» до  ОСОБА_1 про відшкодування матеріальних збитків, завданих внаслідок вчинення кримінального правопорушення,- 
в с т а н о в и в:
 
У грудні 2023 року Приватне акціонерне товариство «Банк Фамільний» звернулось до суду з позовом до  ОСОБА_1 про відшкодування матеріальних збитків, завданих внаслідок вчинення кримінального правопорушення, за яким позивач просив судстягнути з відповідача на свою користь у рахунок завданої шкоди, з урахуванням інфляції за період з 01.05.2007 року по 31.10.2023 року та 3% річних за період з 28.04.2007 року по 29.11.2023 року включно, 6 895 197,93 грн.
Позовні вимоги обгрунтовувало тим, що внаслідок спільних неправомірних дій ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 останні неправомірно заволоділи грошовими коштами ТОВ  «Банк Фамільний» в сумі 927 000,00 грн та відповідно завдали останньому шкоди (збитків) на зазначену суму.
Кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12013110000000969 від 25 вересня 2013 року, за обвинуваченням, зокрема ОСОБА_1 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.191 КК України, перебувало у Голосіївському районному суді м. Києва з лютого 2014 року (справа №752/19952/13-к).
ТОВ «Банк Фамільний», яке станом на 2013 рік було перейменовано на Публічне Акціонерне Товариство «Банк Фамільний» (ПАТ "Банк Фамільний"), а станом на 2023 рік на Приватне Акціонерне Товариство «Банк Фамільний» (ПрАТ «Банк Фамільний»), було учасником зазначеного провадження у якості потерпілого та цивільного позивача, оскільки ним до обвинувачених був поданий цивільний позов у кримінальному провадженні про стягнення коштів на відшкодування матеріальної шкоди, завданої злочином.
20 листопада 2023 року Голосїівський районний суд м. Києва постановив у справі №752/19952/13-к ухвалу про звільнення, зокрема ОСОБА_1 від кримінальної відповідальності за ч.5 ст.191 КК України на підставі ст.49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності, закриття кримінального провадження, та залишення без розгляду цивільного позову ПАТ «Банк Фамільний», роз`яснивши право пред`явити його в порядку цивільного судочинства.
Користуючись зазначеним правом, ПрАТ «Банк Фамільний» з метою захисту своїх майнових прав звертається з цим позовом про стягнення завданої шкоди (збитків) до ОСОБА_1 .
Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 07 грудня 2023 року відкрито провадження у справі, постановлено розглядати справу за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання.
Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 12 грудня 2023 року задоволено частково заяву позивача про забезпечення позову. 
Накладено арешт на домоволодіння за адресою АДРЕСА_1 , реєстраційний номер майна 12308999, загальна площа 201,3 кв.м., житлова площа 128,9 кв.м.
15 грудня 2023 року позивачем подана до суду заява про забезпечення позову, в якій позивач просив суд вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на земельну ділянку кадастровий номер 3222457400:01:002:0034, площею 932,94 кв.м.
Вимоги заяви обрунтовані тим, що відповідач вже намагався уникнути звернення стягнення на домоволодіння та земельну ділянку під час виконання судового рішення про стягнення коштів на користь ПАТ «Банк Фамільний», здійснивши фіктивне відчуження майна на користь своїх дітей. Вказані обставини встановлені постановою Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі №369/11268/16-ц за позовом ПАТ «Банк Фамільний» про визнання договору дарування недійсним і скасування державної реєстрації права власності. 
Отже, фіктивне відчуження відповідачем належного йому нерухомого майна з метою уникнення можливого звернення стягнення на це майно та визнання цього правочину недійсним лише в результаті судового розгляду свідчать про можливість здійснення відповідачем подібних фіктивних (фраудаторних) або реальних правочинів по відчуженню майна та про те, що невжиття заходів забезпечення позову у вигляді арешту цього майна може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.
Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 19 грудня 2023 року відмовлено в задоволенні заявиПриватного акціонерного товариства «Банк Фамільний»  про забезпечення позову у справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Банк Фамільний» до  ОСОБА_1 про відшкодування матеріальних збитків, завданих внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Не погоджуючись з постановленою ухвалою суду першої інстанції, представник позивача Приватного акціонерного товариства «Банк Фамільний» - Крилов Микола Дмитрович подав апеляційну скаргу, в якій за результатом апеляційного перегляду справи просить скасувати ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва від 19 грудня 2023 року та ухвалити нове судове рішення за заявою Приватного акціонерного товариства «Банк Фамільний»про забезпечення позову та накласти арешт на земельну ділянку кадастровий номер 3222457400:01:002:0034, площею 932,94 кв.м.
Апеляційна скарга мотивована тим, що висновок суду першої інстанції те, що  забезпечення позову у рамках ціни позову є справедливим лише при одночасному накладені арешту й на земельну ділянку, на якій розташований будинок, враховуючи те, що житловий будинок, будівля або споруда не можуть бути відокремлені від земельної ділянки без їх пошкодження або істотного знецінення. Такі об`єкти є фактично складовою частиною земельної ділянки.
Позивач вважає, що накладення арешту на земельну ділянку з кадастровим номером 3222457400:01:002:0034, площею 932,94 кв.м., з урахуванням вже накладеного арешту на домоволодіння за адресою:   АДРЕСА_1 , реєстраційний номер майна 12308999, загальна площа 201,3 кв.м., житлова площа 128,9 кв.м., яке розташоване на вказаній земельній ділянці, є адекватним, співмірним, збалансованим засобом забезпечення позову, який не може погіршити існуюче становище відповідача.
При цьому, враховуючи сталу репутацію відповідача, підстави для пред`явлення позову (нанесення збитків кримінальним правопорушенням) та,враховуючи відсутність у законодавстві прямої заборони продажу земельної ділянки без продажу розташованого на ній нерухомого майна, на переконання сторони позивача, існують обґрунтовані підстави вважати, що відповідач буде намагатись вчинити дії, направлені на ускладнення та унеможливлення виконання рішення суду, якщо воно буде прийняте на користь позивача.
 
Відзив на апеляційну скаргу відповідачем до апеляційного суду не подано. 
 
У судовому засіданні в суді апеляційної інстанції представник позивача Приватного акціонерного товариства «Банк Фамільний» Крилов Микола Дмитрович підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити.
Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, участь свого представника в судовому засіданні не забезпечив. Про день та час слухання справи судом апеляційної інстанції повідомлявся у встановленому законом порядку.
У відповідності до вимог статті 128, 130, 372 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи, а тому колегія суддів вважає можливим слухати справу у відсутності відповідача  ОСОБА_1 .
Заслухавши доповідь судді Ратнікової В.М., пояснення представника  позивача, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Із направлених до суду апеляційної інстанції виділених матеріалів цивільної справи вбачається, що Приватне акціонерне товариство «Банк Фамільний» звернулось до суду з позовом до  ОСОБА_1 про відшкодування матеріальних збитків, завданих внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Матеріально-правова вимога позивача ПрАТ «Банк Фамільний»до відповідача щодо якої він просить ухвалити рішення зводиться до стягнення з відповідача на користь ПрАТ «Банк Фамільний»  у рахунок завданої шкоди, з урахуванням інфляції за період з 01.05.2007 року по 31.10.2023 року та 3% річних за період з 28.04.2007 року по 29.11.2023 року включно, 6 895 197,93 грн.
Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 12 грудня 2023 року вжито заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на домоволодіння за адресою   АДРЕСА_1 , реєстраційний номер майна 12308999, загальна площа 201,3 кв.м., житлова площа 128,9 кв.м., що належить на праві власності відповідачу         ОСОБА_1.
15 грудня 2023 року позивачем подана до суду заява про забезпечення позову, в якій позивач просив суд вжити заходив забезпечення позову шляхом накладення арешту на земельну ділянку кадастровий номер 3222457400:01:002:0034, площею 932,94 кв.м.
В обґрунтування доводів заяви посилався на те, що відповідач є власником домоволодіння за адресою    АДРЕСА_1 , та земельної ділянки кадастровий номер 3222457400:01:002:0034, площею 932,94 кв.м., розташованої там же. Відповідач вже намагався уникнути звернення стягнення на домоволодіння та земельну ділянку під час виконання судового рішення про стягнення коштів на користь ПАТ «Банк Фамільний», здійснивши фіктивне відчуження майна на користь своїх дітей. Вказані обставини встановлені постановою Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі №369/11268/16-ц за позовом ПАТ «Банк Фамільний» про визнання договору дарування недійсним і скасування державної реєстрації права власності. 
Позивач зазначав, що є ймовірність того, що відповідач буде здійснювати подібні фіктивні (фраудаторні) або реальні правочини, спрямовані на відчуження майна (земельної ділянки), отже, є підстави вважати, що невжиття заходів у вигляді арешту цього майна може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.
До матеріалів заяви долучено довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна (дата формування інформації 15.12.2023), з якої вбачається, що земельна ділянка з кадастровим номером 3222457400:01:002:0034, площею 932,94 кв.м. належить   ОСОБА_1.
Відмовляючи у задоволенні заяви ПрАТ «Банк Фамільний» про забезпечення позову шляхо накладення арешту на вказану земельну ділянку, суд першої інстанції свій висновок мотивував тим, що, виходячи із предмету позову майнового характеру, не вбачається співмірності між заходом забезпечення позову, який позивач просить застосувати, та позовними вимогамив сумі 6 895 197,93 грн, оскільки матеріали справи не містять грошової оцінки об`єкту майна(земельної ділянки), на яке висунуто вимогу про його арешт, або будь-якого іншого обгрунтування вартості майна в межах заявленого позову.
Судом першої інстанції також врахововано, що в рамках даної справи з метою забезпечення позову судом накладено арешт на домоволодіння за адресою АДРЕСА_1 , реєстраційний номер майна 12308999, загальна площа 201,3 кв.м., житлова площа 128,9 кв.м., що належить на праві власності відповідачу  ОСОБА_1, вартість якого звідкритої інформації, що міститься в мережі Інтернет, становить більше 7 000 000,00 гривень, а, отже, позов ПрАТ «Банк Фамільний» у рамках його ціни, забезпечено судом.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.
За змістом статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і набудь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом. За заявою сторони у справі, яка передана на розгляд міжнародного комерційного арбітражу, третейського суду, суд може вжити заходів забезпечення позову у порядку та з підстав, встановлених цим Кодексом.
Метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.
Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).
Способи забезпечення позову, які передбачені частиною першою статті 150 ЦПК України, залежать від характеру спірних правовідносин, позовних вимог та інших обставин конкретного спору, що зумовлюють необхідність забезпечення виконання судового рішення. Перелік таких способів не є вичерпним.
До видів забезпечення позову законом віднесено, зокрема, накладення арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб (пункт 1 частини першої статті 150 ЦПК України), а також заборону вчиняти певні дії (пункти 2, 4 частини першої статті 150 ЦПК України).
Під арештом майна слід розуміти заборону розпоряджатися цим майном, а в певних випадках - і користуватися ним. Заборона вчиняти певні дії, поряд з іншим, може бути пов`язана з необхідністю збереження об`єкта спору в існуючому стані та збереження його статусу, що має сприяти вирішенню спору та можливості виконання судового рішення.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року в справі               № 753/22860/17 зазначено: «конкретний захід забезпечення позову буде домірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача».
Відповідно до частини третьої статті 150 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.
Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майновим наслідкам заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову можуть бути вжиті судом лише в межах предмета позову та не повинні порушувати прав осіб, що не є учасниками даного судового процесу (постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19)).
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 травня 2021 року у справі                № 914/1570/20 вказано: «під забезпеченням позову розуміють сукупність процесуальних дій, що гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Таким чином, особам, які беруть участь у справі, надано можливість уникнути реальних ризиків щодо утруднення чи неможливості виконання рішення суду, яким буде забезпечено судовий захист законних прав, свобод та інтересів таких осіб. При цьому важливим є момент об`єктивного існування таких ризиків, а також того факту, що застосування заходів забезпечення позову є дійсно необхідним, що без їх застосування права, свободи та законні інтереси особи (заявника клопотання) будуть порушені, на підтвердження чого є належні й допустимі докази. Також важливо, щоб особа, яка заявляє клопотання про забезпечення позову, мала на меті не зловживання своїми процесуальними правами, порушення законних прав відповідного учасника процесу, до якого зазначені заходи мають бути застосовані, а створення умов, за яких не існуватиме перешкод для виконання судового рішення. Отже, при використанні механізму забезпечення позову учасники спору повинні належним чином обґрунтовувати підстави застосування відповідного заходу забезпечення позову у конкретній справі; зазначати обставини, які свідчать про те, що неприйняття зазначеного заходу може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду; підтверджувати такі обставини належними й допустимими доказами».
Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам; при встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець; вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку з застосуванням відповідних заходів. 
Цивільне процесуальне законодавство не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову.
Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки відповідно до заявлених позовних вимог. Заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може привести до порушення прав і законних інтересів інших осіб.
Подібні висновки викладено у постанові Верховного Суду від 11 серпня 2022 року у справі № 522/1514/21.
 
Розглядаючи заяву ПрАТ «Банк Фамільний», суд першої інстанції врахував зазначені положення закону та надав належну оцінку доводам позивача про те, що між сторонами існує спір щодо стягнення з відповідача на користь ПрАТ «Банк Фамільний»  у рахунок завданої шкоди, з урахуванням інфляції за період з 01.05.2007 по 31.10.2023 та 3% річних за період з 28.04.2007 по 29.11.2023 включно, в сумі 6 895 197,93 грн.В рамках даної справи з метою забезпечення позову судом накладено арешт на домоволодіння за адресою АДРЕСА_1 , реєстраційний номер майна 12308999, загальна площа 201,3 кв.м., житлова площа 128,9 кв.м., що належить на праві власності відповідачу  ОСОБА_1, вартість якого звідкритої інформації, що міститься в мережі інтернет, становить більше 7 000 000,00 гривень.
Надаючи оцінку обґрунтованості забезпечення позову, з урахуванням доказів, наданих заявником на підтвердження своїх вимог в частині накладення арештуназемельну ділянку кадастровий номер 3222457400:01:002:0034, площею 932,94 кв.м., суд першої інстанції правильно керувався тим, що матеріали справи не містять грошової оцінки вказаного об`єкту нерухомого майна, на який висунуто вимогу про його арешт, вказана земельна ділянка не є предметом спору у цій справі і невжиття заходів забезпечення позову не створює реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про стягнення шкоди в сумі 6 895 197,93 грн, оскільки позов ПрАТ «Банк Фамільний»у рамках його ціни, забезпечено судом на підставі ухвали суду від 12 грудня 2023 року.
Таким чином, вирішуючи заяву про забезпечення позову, суд першої інстанції з дотриманням вимог статей 149, 150, 153, 263 ЦПК України повно, всебічно та об`єктивно з`ясував обставини справи, надав правильну правову оцінку заявленим стороною позивача ПрАТ «Банк Фамільний» ризикам утруднення чи неможливості виконання можливого рішення суду про задоволення позову, вірно оцінив співмірність вимог заяви про забезпечення позову із позовними вимогами позову ПрАТ «Банк Фамільний», й дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні заяви позивача про забезпечення позову шляхом накладення арешту на земельну ділянку кадастровий номер 3222457400:01:002:0034, площею 932,94 кв.м.
Колегія суддів апеляційного суду вважає обґрунтованими підстави та мотиви ухвали суду першої інстанції для відмови у забезпеченнія позову шляхом накладення арешту на земельну ділянку кадастровий номер 3222457400:01:002:0034, площею 932,94 кв.м., і відхиляє доводи апеляційної скарги позивача ПрАТ «Банк Фамільний» про те, що оскаржувана ухвала постановлена без належної оцінки наданих заявником доказів та їх належного обґрунтування.
Отже, доводи апеляційної скарги позивача, матеріали справи та зміст оскаржуваного судового рішення, не дають підстав для висновку про порушення судом першої інстанції норм процесуального права.
Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів апеляційного суду вважає, що ухвала Голосіївського районного суду міста Києва від 19 грудня 2023 року є законною та обґрунтованою, постановлена з дотриманням норм процесуального права, підстав для її скасування немає, а тому апеляційну скаргу представника позивача Приватного акціонерного товариства «Банк Фамільний» Крилова Миколи Дмитровича слід залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу без змін.  
Відповідно до п.2 ч.2 ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом апеляційної скарги не відшкодовуються та покладаються на особу, яка подала апеляційну скаргу.
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд, 
п о с т а н о в и в:
 
Апеляційну скаргу представника позивача Приватного акціонерного товариства «Банк Фамільний» Крилова Миколи Дмитровича залишити без задоволення.
Ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва від 19 грудня 2023 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. 
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину постанови зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту постанови.

 
Головуючий                                       Судді: